ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 р.	Справа № 480/2079/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції С.М. Глазько) від 15.09.2020 року (повний текст складено 21.09.20 року) по справі № 480/2079/20
за позовом ОСОБА_1 
до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області №59022300002985 від 12.03.2020 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Сумській області здійснити обмін (видачу) посвідки на постійне проживання громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог вказує, що оскаржуване рішення відповідача  є незаконним та необґрунтованим, прийнятим в порушення вимог чинного законодавства, оскільки відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
Вказує, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність відмови позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання. Зазначив, що судом першої інстанції не було враховано, що на дату звернення до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в України, позивач мала громадянство Російської Федерації. При цьому, позивач неодноразово раніше зверталась із заявами про заміну втрачених нею посвідок на постійне проживання. Україна, як держава, в особі міграційних органів, починаючи з 2006 року до 2019 року вважала позивача громадянкою Російської Федерації та неодноразово видавала відповідні посвідки, проводячи при цьому відповідні перевірки законності залишення на постійне проживання на території України. 
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у визначеному законом порядку.
В судовому засіданні представник відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що на підставі заяви позивача від 18.11.2006 про надання дозволу на імміграцію в Україну, рішенням начальника ВПРФО УМВС України в Сумській області підполковником міліції Терещенко О.В. від 18.01.2007, було надано дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію" (в редакції від 22.07.2005), як особі, яка має право на набуття громадянства України за своїм територіальним походженням.
В результаті розгляду її заяви про видачу посвідки на постійне проживання від 30.07.2007, 18.01.2007 позивач документувалась безстроковою посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 , виданою УМВС України в Сумській області.
На підставі заяви позивача від 12.04.2014 про обмін посвідки у зв`язку з непридатністю до користування, 17.04.2014 позивач була документована безстроковою посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 , виданою УДМС України в Сумській області.
На підставі заяви від 30.05.2017, у зв`язку з втратою посвідки на постійне проживання, 02.06.2017 позивач документувалась безстроковою посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 , виданою УДМС України в Сумській області.
За наслідками перевірки матеріалів справи щодо надання дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідкою на постійне проживання відповідач встановив, що позивач 07.08.1996 була документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим Зарічним РВ СМУ УМВС України в Сумській області, що підтверджується її заявою про видачу паспорта громадянина України від 24.08.1996 та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" (в редакції від 18.01.2001), було підтвердженням належності вказаної особи до громадянства України. Згідно витягу з ЄІАС УМП, ІП "Недійсні документи" паспорт громадянина України позивача серії НОМЕР_4 є дійсним. У зв`язку з викладеним, позивач є громадянином України, відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" (в редакції від 18.01.2001). З громадянства України позивач не виходила, до Департаменту з питань громадянства Адміністрації Президента України з відповідною заявою не зверталася.
Рішенням від 20.05.2019 № 57 відповідач скасував дозвіл на імміграцію в Україну.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач оскаржила його в судовому порядку.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 у справі №480/2672/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2020, визнано протиправним та скасовано рішення Управління ДМС України в Сумській області від 20.05.2019 № 57 про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 
28.02.2020 позивач звернулася до Сумського МВ Управління ДМС України в Сумській області із заявою-анкетою № НОМЕР_5 про обмін посвідки на постійне проживання НОМЕР_3 у зв`язку зі зміною інформації, внесеної до посвідки на постійне проживання.
До заяви-анкети позивачем були додані такі документи: копія паспорта громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон № НОМЕР_6 з перекладом, копія посвідки на постійне проживання НОМЕР_3 (що підлягає обміну) та квитанцію про сплату адміністративного збору.
Під час здійснення заходів з ідентифікації позивача та перевірки поданих нею документів, відповідач встановив, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 22.06.1998, позивач народилась в селі Мала Ворожба, Лебединського району Сумської області, Україна. 10.03.2020 відділ іноземців та осіб без громадянства звернувся до відділу з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції із службовою запискою з приводу надання інформації щодо перебування у громадянстві України ОСОБА_1 . З відповіді останнього від 11.03.2020 вбачається, що позивач 07.08.1996 документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим Зарічним РВ СМУ УМВС України в Сумській області на підставі паспорта НОМЕР_8 , виданого 24.09.1991 Зарічним РВВС у м. Суми. Крім цього, відповідно до ЄІАС УМП, ІП "Недійсні документи" станом на сьогодні, паспорт громадянина України позивача серії НОМЕР_4 має статус дійсний. Виходячи з цього, відповідачем зроблений висновок, що позивач є громадянкою України.
У зв`язку з цим, рішенням від 12.03.2020 № 59022300002985 Управління ДМС України в Сумській області відмовлено позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі підпункту 4 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» від 25.04.2018р. №321.
Листом Управління ДМС України в Сумській області від 16.03.2020 № 5901.5- 2299/59.3-20 позивача повідомлено про прийняте рішення.
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про їх необґрунтованість.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Законом України «Про імміграцію».
Так, у відповідності до ч.1 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.
А як передбачено ч.1 ст.5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, зазначені у  частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.
Як слідує зі змісту положень ст.1 Закону України «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.
Приписами п.17 ч.1 ст.1 Закону України від 22.09.2011р. №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що «посвідка на постійне проживання» - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затверджений постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018 року (далі - Порядок №321).
Так, згідно п.1 Порядку №321, посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Відповідно до приписів п.п. 2, 3 Порядку №321,  посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.
При цьому, у відповідності до п.7 Порядку №321, обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання; 5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).
Як передбачено приписами п.9 Порядку №321, оформлення/обмін посвідки здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (Центр).
Відповідно до п.16 Порядку №321, документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.
  У разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування (п.22 Порядку №321).
Згідно п.25 Порядку №321, після перевірки іноземцем або особою без громадянства правильності внесених до заяви-анкети відомостей про особу заява-анкета перевіряється та підписується (із зазначенням дати, прізвища та ініціалів) працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта, який прийняв документи та сформував заяву-анкету.
Згідно п.п. 1-2 п. 37 Порядку, ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС. Перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території України здійснюється з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, "Аркан" або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які Адміністрація Держприкордонслужби надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.
Відповідно до п.43 Порядку №321, рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.
Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли встановлено належність особи до громадянства України (п.п.4 п.62 Порядку №321).
Згідно п. 63 Порядку, копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.
Як встановлено під час розгляду справи, за наслідками здійснених заходів з ідентифікації та перевірки поданих документів відповідачем встановлено, що позивач є громадянкою України, через те, що 07.08.1996 року її документовано паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим Зарічним РВ СМУ УМВС України в Сумській області на підставі паспорта НОМЕР_8 , виданого 24.09.1991 Зарічним РВВС у м. Суми, що підтверджується копією її заяви про видачу паспорта від 24.07.1996 року.
Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про громадянство України», законодавство України ґрунтується на принципі єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
Стаття 25 Конституції України передбачає, що громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство.
Відповідно до пункту 1 статті 5 Закону України «Про громадянство України» (в редакції, чинній на теперішній час), документами, що підтверджують громадянство України, є паспорт громадянина України.
Згідно ст. 17 Закону України "Про громадянство України", громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Порядок та підстави припинення громадянства України у всіх вище вказаних підставах визначено у ст.18-20 Закону України "Про громадянство України", відповідно до яких за будь-яких умов датою припинення громадянства України є дата видання відповідного указу Президента України
Відповідно до листа керівника апарату Офісу Президента України від 20.07.2020 №03-01/1120, наданого у відповідь на запит суду першої інстанції про відсутність чи наявність Указу Президента України щодо припинення громадянства України позивачем, повідомлено, що матеріали із вищезазначеного питання на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановленому порядку не надходили. 
На підставі викладеного, оскільки під час судового розгляду справи встановлено факт належності позивача до громадянства України та відсутні будь-які докази на підтвердження факту його припинення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності відмови позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу неодноразово попередньо видавались довідки на постійне проживання в Україні, колегія суддів вважає такими, що не виливають на правомірність оскаржуваного рішення, оскільки предметом позову по даній справі є перевірка законності та обґрунтованості рішення відповідача про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання станом на час його прийняття.
При цьому, згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
Відтак, факт надання раніше позивачу посвідок на постійне проживання в Україні, а також скасування у судовому порядку рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в Україну, не змінює обставини у справі та не відміняє визначені діючим законодавством заборони видачі особі, яка є громадянином України, посвідки на постійне проживання, тобто документу, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 року по справі №480/2079/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	

Повний текст постанови складено  03.02.2021 року