ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/835/21 Справа № 203/2982/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 48

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року 
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 01 лютого 2001 року був власником квартири АДРЕСА_1 . 13 вересня 2003 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_1 
17 березня 2006 року зазначену вище квартиру було переоформлено на відповідача, оскільки він на той час мав майнові претензії від третіх осіб та побоювався, що на квартиру може бути звернуто стягнення. Квартира була переоформлена за запропонованим нотаріусом договором купівлі-продажу, хоча фактично грошові кошти за квартиру відповідачка не передавала. 
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2018 року шлюб з відповідачем було розірвано. 
Також зазначив, що в період придбання квартири вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали однією сім?єю. Квартира до переоформлення на відповідача перебувала в особистій його власності, оскільки була йому подарована. В подальшому він здійснив поточний ремонт в квартирі, облаштував її меблями, сплачував усі комунальні послуги, а тому квартира, є їх спільною сумісною власністю. 
В зв`язку з цим, позивач просив суд поділити спільне сумісне майно подружжя, припинивши право спільної сумісної власності на вказану квартиру, визнати за ним та відповідачем право власності на Ѕ частину квартири за кожним.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року 
позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень: 1,8 – коридори; 2 – вбиральня; 3 – ванна; 4 – кухня; 5,6,9 – житлові кімнати; 7 –кладова; І – балкон, загальною площею 57,6 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м.
       Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень: 1,8 – коридори; 2 – вбиральня; 3 – ванна; 4 – кухня; 5,6,9 – житлові кімнати; 7 –кладова; І – балкон, загальною площею 57,6 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м.
       Право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 – припинено.
       Додатковим рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 7067 грн. 91 коп. 
Не погодившись з такими рішеннями, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду та додаткове рішення скасувати та закрити провадження у справі, або ухвалити нове рішення, яким відступити від принципу рівності часток та визнати за позивачем право власності на 1/3, а за відповідачем 2/3 часток спірної квартири, визнати за позивачем право власності на транспортний засіб ЗАЗ д.н. НОМЕР_1 .
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що позивач не намагався в досудовому порядку врегулювати майнові правовідносини сторін, права позивача відповідач не порушувала. Зазначає, що відповідач приховує інше майно, набуте під час шлюбу. Вважає, що існують підстави для відступлення від принципу рівності часток подружжя, оскільки позивач ухиляється від утримання неповнолітньої дитини, яка проживає разом з матір`ю та їй потрібна окрема житлова кімната.
Також позивач не погоджується з додатковим рішенням суду, оскільки вважає, що адвокатом завищено час підготовки процесуальних документів у справі.
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 13 вересня 2003 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину – малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано.
До реєстрації шлюбу з відповідачем, а саме 01 лютого 2001 року, позивачем на підставі договору дарування було придбано квартиру АДРЕСА_1 ), яка в силу положень ч.1 ст.57 СК України, була його особистою власністю.
Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, позивач згідно договору купівлі-продажу від 17 березня 2006 року продав зазначену вище квартиру своїй дружині – відповідачу у справі.
Судом встановлено, що спірна квартира використовуватись в інтересах сім`ї для спільного проживання сторін та їх дитини, таким чином набула статусу спільноі сумісної власності подружжя. 
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
       Встановивши відсутність підстав для відступу від засади рівності часток подружжя, суд першої інстанції обґрунтовано визнав за сторонами право власності по 1/2 частині спірної квартири, припинивши право спільної сумісної власності.
       Доводи апеляційної скарги про те, що спір між сторонами відсутній, а позивач не намагався в досудовому порядку врегулювати майнові правовідносини, підлягають відхиленню, оскільки позивач не позбавлений права на виділ частки у спільному сумісному майні подружжя в судовому порядку. Наявність спору підтверджується запереченнями відповідача, яка наполягає на відступі від рівності часток подружжя.
       Однак обставини, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі як на підставу для відступу від принципу рівності часток подружжя не можуть бути прийняті до уваги. Посилання на те, що позивач ухиляється від утримання малолітньої дитини жодними належними доказами не підтверджені. 
На підставі судового наказу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2019 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дитини.
       Доводи апеляційної скарги про те, що існує інше майно набуте подружжям у шлюбі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спір вирішено в межах позовних вимог. При цьому відповідач не була позбавлена права подати зустрічний позов про поділ майна подружжя.
       Посилання на проживання дитини з відповідачем, з огляду положення статті 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного будинку, позивачем не доведено. 
       Доводи апеляційної скарги щодо незгоди зі стягнутими з відповідача витратами на правову допомогу зводяться до посилань на завищення адвокатом часу підготовки процесуальних документів у справі. Такі доводи зводяться до безпідставної переоцінки доказів, оскільки судом надана правомірна оцінка обґрунтованості витрат на правову допомогу, яка відповідає вимогам розумності та підтверджується матеріалами справи. 
       Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
       Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида