Постанова
Іменем  України
15 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 754/4508/18
провадження № 61-21791св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр», департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державна служба України з питань праці, департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради,
третя особа - Міністерство охорони здоров`я України,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року в складі колегії суддів: Шебуєвої  В. А., Оніщука М. І., Крижанівської Г. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва (далі - КНП «Консультативно-діагностичний центр»), департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної служби України з питань праці, департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради та  з  урахуванням уточнених позовних вимог просила:
- визнати дії КНП «Консультативно-діагностичний центр» щодо невиконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року про негайне поновлення її на посаді лікаря-стоматолога відділення терапевтичної стоматології філії № 3 незаконними;
- визнати неправомірними дії КНП «Консультативно-діагностичний центр» щодо невиконання постанови Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2018 року, враховуючи, що наказ про поновлення її на посаді стоматолога-терапевта стоматологічного відділення виданий не був;
- визнати незаконними дії КНП «Консультативно-діагностичний центр» щодо невиконання постанови Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2018 року про поновлення її на посаді стоматолога-терапевта стоматологічного відділення, враховуючи, що КНП «Консультативно-діагностичний центр» ввів в оману Апеляційний суд міста Києва, стверджуючи, що відділення терапевтичної стоматології не існує;
- визнати неправомірними дії КНП «Консультативно-діагностичний центр» щодо свідомого введення в оману Апеляційного суду міста Києва апеляційною скаргою про зміну рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04  квітня 2018 року, у зв`язку з відсутністю відділення терапевтичної стоматології у організаційній структурі відповідача, та необхідності поновлення її  у стоматологічне відділення (хоча таке відділення відповідно до ліцензії Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2014 року серії АЕ № 571198 не має майна та приміщень);
- зобов`язати поновити її на посаді лікаря стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології КНП «Консультативно-діагностичний центр», розташованого на вулиці Закревського, 81/1 у місті Києві;
- зобов`язати КНП «Консультативно-діагностичний центр» негайно видати наказ щодо поновлення її на посаді стоматолога-терапевта відповідно до норм КЗпП України, враховуючи її неодноразові заяви про поновлення у відділення терапевтичної стоматології на 5 поверсі у кабінет № 505 на вулиці Закревського, 81/1 у місті Києві, відповідно до відомостей ліцензії Міністерства охорони здоров`я України на медичну практику серії АЕ № 571198 від 18 вересня 2014  року КНП «Консультативно-діагностичний центр», враховуючи, що вказане відділення має приміщення та майно;
- зобов`язати КНП «Консультативно-діагностичний центр» провести відповідні дії, а саме: негайно видати затверджений графік роботи та  посадову інструкцію лікаря стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології;
- зобов`язати КНП «Консультативно-діагностичний центр» негайно забезпечити її  умовами для виконання посадових обов`язків лікаря стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології (обладнанням, витратними матеріалами, медикаментами, тощо);
- стягнути з КНП «Консультативно-діагностичний центр» моральну шкоду в  розмірі 177 700, 00 грн та всі судові витрати;
- зобов`язати департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради, департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Державну службу України з питань праціпровести дії щодо її  працевлаштування у КНП «Консультативно-діагностичний центр» стоматологом-терапевтом відповідно до вимог КЗпП України, а саме забезпечити присутність представників установ під час її поновлення на роботі;
- та зобов`язати департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити особистим наглядом пришвидшені заходи щодо негайного виконання судових рішень про поновлення її на роботі, враховуючи, що КНП «Консультативно-діагностичний центр» ці судові рішення не виконані. 
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 січня 2019 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря стоматолога-терапевта стоматологічного відділення, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, 81/1.
Зобов`язано видати наказ щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді лікаря стоматолога-терапевта стоматологічного відділення, що знаходиться за  адресою: місто Київ, вулиця Закревського, 81/1, та надати затверджений графік роботи стоматолога-терапевта, ознайомити з посадовою інструкцією, провести інструктаж, затверджений наказом Державного комітету України з  нагляду за охороною праці № 15 від 26 січня 2005 року, забезпечити належними умовами для роботи стоматологом-терапевтом.
Контроль за виконанням законодавства про працю України КНП «Консультативно-діагностичний центр» щодо поновлення ОСОБА_1 на  посаді лікаря стоматолога-терапевта стоматологічного відділення, що  знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, 81/1, покладено на Державну службу України з питань праці.
Стягнуто з КНП «Консультативно-діагностичний центр» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 177 700, 00 грн.
У задоволенні інших вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на  роботі.
Постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 січня 2019 року скасовано та  ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд за  нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року.
В обґрунтування заяви посилалася на обставини, установлені нею після отримання 16 серпня 2019 року від слідчого Деснянського УП ГУНП у місті Києві копії своєї особової справи, яка була вилучена для проведення експертизи. Зазначала, що в отриманій нею копії особової справи наявні копії свідоцтв про  народження дітей на підтвердження того факту, що вона є одинокою матір`ю двох дітей, у  тому числі дитини віком до 14 років, а також копії заяв, у  яких вона просила поновити її на посаді стоматолога-терапевта саме в КНП «Консультативно-діагностичний центр» по вулиці Закревського, 81/1 у місті Києві. Внаслідок дій КНП «Консультативно-діагностичний центр» вона, її діти та  батько позбавлені права на належний рівень життя.
Посилаючись на викладене, просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року і залишити в силі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 січня 2019 року.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 рокув задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено. 
Суд апеляційної інстанції виходив з  того, що обставини, на які посилається заявник, не впливають на висновки суду по суті вирішення спору і  не  є  нововиявленими, а тому немає підстав для задоволення заяви. 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У грудні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 27  листопада 2019 року й  задовольнити її заяву про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року за нововиявленими обставинами.
В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що в заяві про перегляд постанови суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами вона вказувала, що нововиявленою обставиною є надана Деснянським УП ГУ НП міста Києва копія її особової справи, у якій знаходиться її заява від 01 листопада 2013  року про прийняття на роботу саме на вулицю Закревського, 81/1 у місті Києві як одинокої матері неповнолітніх дітей, яку відповідач свідомо приховав від судів під час розгляду справи, проте суд апеляційної інстанції на  наведене уваги не звернув, внаслідок чого безпідставно відмовив у задоволенні її заяви.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
15 січня 2020 року справу № 754/4508/18 передано до Верховного Суду.
Державна служба України з питань праці надіслала відзив на касаційну скаргу, у  якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду               і вирішення справи.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не  закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що  діяв до набрання чинності цим Законом. 
За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються          у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Установлено, що постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2019  року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019  року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КНП «Консультативно-діагностичний центр», департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної служби України з питань праці, департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради, третя особа - Міністерство охорони здоров`я України, про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції, з  висновком якого погодився касаційний суд, виходив з того, що  між сторонами справи відсутній трудовий спір, який підлягає вирішенню відповідно до статті 235 КЗпП України, оскільки рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року позивача вже було поновлено на роботі, а питання, пов`язані з виконанням рішення суду про поновлення працівника на роботі вирішуються в рамках виконавчого провадження.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та  не  були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на  висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що  в  установленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і  вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи  могли ці обставини спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Апеляційний суд установив, що порушуючи питання про визнання незаконними дій КНП «Консультативно-діагностичний центр» та стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 посилалась на незаконність її звільнення з роботи та фактичне невиконання рішення суду про поновлення її на роботі, зокрема, неправильне визначення її робочого місця.
Таким чином, установивши, що обставини, на які посилається заявник у своїй заяві, існували та були відомі їй на час розгляду справи і не впливають на  висновки суду по суті вирішення спору, суд апеляційної інстанції  обґрунтовано вважав, що ці обставини не є нововиявленими, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.  
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів та  незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки. 
У силу вимог статті 400 ЦПК України  суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та  переоцінювати докази.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстав для його  скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 рокубез змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її  прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
                                                                                                            
                                                                                                            І. О. Дундар
                                                                        
                                                                                                            Є. В. Краснощоков