ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1846/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №692/79/17 Категорія: 302090000 	Чепурний О. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       22 грудня 2020 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з  розгляду  цивільних справ:

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Єльцова В.О., Василенко Л.І. 
       за участю секретаря Винник І.М. 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ТОВ «Продсільпром»;
особа, яка подає апеляційну скаргу – ТОВ «Продсільпром»;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2020 року, постановлене під головуванням судді Чепурного О.П. у Драбівському районному суді Черкаської області 11.09.2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» про визнання договору оренди землі недійсним, -
в с т а н о в и в :

 
26.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Продсільпром» про визнання договору оренди землі недійсним.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що має на праві власності земельну ділянку розміром 2,1653 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходяться в межах Митлашівської сільської ради Драбівського району Черкаської області за межами населеного пункту, що підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЧР № 110893, виданого Драбівським районним відділом земельних ресурсів 5 травня 2004 року. 
З часу набуття власності на земельну ділянку позивач ОСОБА_1 передавав її в оренду ТОВ «Продсільпром», про що укладались відповідні договори. По закінченню строку дії попереднього договору в 2010 році позивач уклав договір оренди землі з відповідачем строком на 5 років. Копію договору відповідач не надав, пояснивши, що укладений договір необхідно зареєструвати у відділі Держкомзему у Драбівському районі. Відповідач користувався земельною ділянкою, а позивачу сплачував орендну плату.
По закінченню строку дії договору, орендар з письмовим повідомленням про намір продовжити дію договору до позивача не звертався, а тому ОСОБА_1 звернувся до генерального директора ТОВ «Продсільпром» ОСОБА_2 з усною вимогою повернути земельну ділянку. 
В січні 2017 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у повернені земельної ділянки та роз`яснено, що договір оренди земельної ділянки в 2010 році було укладено не на 5 років, а на 15 років. Тому підстав повертати позивачу земельну ділянку відповідач не вбачає. 
Ознайомившись з копією договору оренди землі від 1.10.2010 року позивач ОСОБА_1 виявив, що не підписував договір. Однак, вказує позивач, незважаючи, що ним договір не підписувався, договір оренди землі був зареєстрований у відділі Держкомзему у Драбівському районі 16.07.2012 року. Тому позивач вважає даний договір оренди землі від 1.10.2010 року сфабрикованим.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, ОСОБА_1 просив суд визнати договір оренди землі б/н від 1 жовтня 2010 року, укладеного від імені ОСОБА_1 та ТОВ «Продсільпром», зареєстрованого у відділі Держкомзему у Драбівському районі 16.07.2012 року за № 712060004003339 – недійсним та скасувати його державну реєстрацію. Зобов?язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 7120686500:04:002:0804, площею 2,1653 га, яка знаходиться в адміністративних межах Митлашівської сільської ради Драбівського району Черкаської області.Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати за сплату судового збору у розмірі 640 грн. та за надання правової допомоги.
Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 11.09.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Продсільпром» про визнання договору оренди землі недійсним – задоволено в повному обсязі.
Визнано договір оренди землі б/н від 1 жовтня 2010 року, укладеного від імені ОСОБА_1 та ТОВ «Продсільпром», зареєстрованого у відділі Держкомзему у Драбівському районі 16.07.2012 року за № 712060004003339 – недійсним та скасовано його державну реєстрацію.
Зобов?язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 7120686500:04:002:0804, площею 2,1653 га, яка знаходиться в адміністративних межах Митлашівської сільської ради Драбівського району Черкаської області.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 6788 гривень 80 копійок. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, генеральний директор ТОВ «Продсільпром» - ОСОБА_3 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 11.09.2020 року у справі № 692/79/17 є необґрунтоване, при його ухваленні судом було допущено порушення норм матеріального права, висновки суду є передчасними, не відповідають фактичним обставинам справи.
Скаржник посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, в якій вказано, що визнання нікчемного правочину недійсним є неефективним способом захисту, а суди мають відмовляти у задоволенні таких позовів. При цьому, зазначається, що суд першої інстанції не надав висновку експертизи будь-якої правової оцінки, не пересвідчився у достовірності висновків експерта, не дослідив за допомогою яких методів та засобів проводилось експертне дослідження, та які саме об`єкти дослідження були використані експертом для складання висновку.
Скаржник вважає, що судом не було перевірено, чи є атестованим, та чи має свідоцтво експерт, який проводив дослідження, чи зареєстрований він у відповідному реєстрі, чи уповноважений він проводити саме такого роду експертизи.
З огляду на порушення, які вважає скаржник, допущені при проведенні експертизи, у відповідача викликають обґрунтовані сумніви у правильності методики, застосованої при проведенні експертизи, оскільки вони не були провірені на предмет їх допуску для застосування при проведенні експертизи згідно з Реєстром методик проведення судових експертиз.
В апеляційній скарзі генеральний директор ТОВ «Продсільпром» - С.А. Буцько просить скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 11.09.2020 року у справі № 692/79/17 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» про визнання договору оренди землі недійсним, постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
16 листопада 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 – адвоката Фай В.Г. 
В обґрунтування відзиву зазначається, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а доводи, викладені у скарзі, повністю спростовуються обставинами, встановленими в судовому засіданні. Представник позивача звертає увагу на те, що було проведено судово-почеркознавчу експертизу, та встановлено, що підпис в графі «Орендодавець» договору оренди землі від 1.10.2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Продсільпром», зареєстрованого у відділі Держкомзему у Драбівському районі 16.07.2012 року, виконаний не ОСОБА_1 , що повністю спростовує доводи відповідача про дійсність укладеного договору.
У відзиві вказується, що доводи відповідача про те, що судова-почеркознавча експертиза була проведена з порушенням порядку її проведення є надуманими та безпідставниим.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача були предметом дослідження в судових засіданнях, їм дана належна правова оцінка у постановленому рішенні, тому доводи скаржника не підлягають задоволенню.
У відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Фай В.Г. просить апеляційну скаргу ТОВ «Продсільпром» на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Продсільпром» про визнання договору оренди землі недійсним – відхилити, а вказане рішення залишити в силі.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права. 
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.
Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, пославшись на висновки експертизи від 22.05.2020 року № 465,555/20-23, де вказано, що підпис в графі «орендодавець» договору оренди землі від 1.10.2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Продсільпром», зареєстрованого у відділі Держкомзему у Драбівському районі 16.07.2012 року, виконаний не ОСОБА_1 . За таких встановлених обставин, районний суд дійшов висновку, що сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов договору, а тому дана позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду першої інстанції в повній мірі не відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЧР № 110893 позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розміром 2,1653 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходяться в межах Митлашівської сільської ради Драбівського району Черкаської області за межами населеного пункту (а. с. 5).
У відповідності до договору оренди землі від 1.10.2010 року вбачається, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Продсільпром» в особі генерального директора ОСОБА_2 було укладено договір, за яким земельна ділянка площею 2,1653 га передалася в оренду строком на 15 років. Даний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Драбівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.07.2012 року за № 71206000400333 (а. с. 6).
Згідно з висновком експертизи від 22.05.2020 року № 465,555/20-23, підпис в графі «орендодавець» договору оренду землі від 1.10.2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Продсільпром», зареєстрованого у відділі Держкомзему у Драбівському районі 16.07.2012 року, виконаний не ОСОБА_1 (а. с. 208).
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі».
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти (частина перша, друга статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі» (частина друга статті 792 ЦК України).
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов?язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.
Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Згідно з частиною 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».
Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. При цьому, підпис є невід?ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зроблено висновок, що «за частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).
У разі ж, якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено».
Відповідно до статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті  215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення.
Встановивши, що договір оренди землі від 1 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Продсільпром» позивач не підписував, відповідно істотних умов цього договору не погоджував, то суд прийшов до висновку про визнання правочину недійсним.
Апеляційний суд вважає, що, враховуючи судову практику, правові висновки суду касаційної інстанції, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 щодо визнання недійсним договору оренди землі від 1 жовтня 2010 року, укладеного від імені ОСОБА_1 та ТОВ «Продсільпром», оскільки така угода фактично не була укладена, а тому не може визнаватись недійсною судом.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що за вказаних обставин, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими в цій частині вимог апеляційної скарги, тому рішення суду підлягає скасуванню, оскільки у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Продсільпром» про визнання договору оренди землі недійсним від 1 жовтня 2010 року слід відмовити з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту.
Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу, що відмова у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки.
Із позовної заяви позивача ОСОБА_1 вбачається, що крім вимоги про визнання договору оренди недійсним, позивачем також заявлена вимога про зобов`язання ТОВ «Продсільпром» повернути належну ОСОБА_1 земельну ділянку на праві приватної власності площею 2,1653 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7120686500:04:002:0804, яка знаходиться в межах Митлашівської сільської ради Драбівського району Черкаської області за межами населеного пункту. 
За наявних в матеріалах справи доказах та встановлених судом обставинах справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що вимога позивача про повернення земельної ділянки, належної позивачу ОСОБА_1 на праві власності, підлягає до задоволення у зв`язку з вище викладеними нормами права та встановленими судом обставинами справи.
Апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позовної вимоги позивача про повернення земельної ділянки є необґрунтованими скаржником, не знайшли свого підтвердження належними доказами в матеріалах справи, тому не підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.
Стосовно доводів скаржника щодо проведеної судово - почеркознавчої експертизи, та порушення порядку проведення експертизи, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані доводи є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 
Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження (ст. 3 Закону України «Про судову експертизу»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» (заява № 61679/00) зазначається, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи, і тому складає невід`ємну частину судової процедури; більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.
Згідно до п. 1.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі експертизи та дослідження) судовим експертам державних спеціалізованих науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України та атестованим судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, їх обов`язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним, Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним кодексами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Митним кодексом України, Законами України «Про судову експертизу», «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з питань судово-експертної діяльності та цією Інструкцією.
Частиною 2 ст. 113 ЦПК України встановлено, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Згідно п.п. 2 п. 2.1 розділу ІІ. Права, обов`язки та відповідальність експерта, Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, експерт має право відповідно до процесуального законодавства заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи.
Відповідно до п. 4.4 розділу IV. Організація проведення експертиз (досліджень) та оформлення їх результатів, якщо отримані матеріали оформлені з порушеннями, які виключають можливість організації проведення експертизи, керівник експертної установи терміново у письмовій формі повідомляє про це орган (особу), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).
Якщо орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), не вживає належних заходів для усунення цих перешкод, керівник експертної установи по закінченні тридцяти календарних днів з дня направлення повідомлення повертає йому (їй) матеріали.
Із матеріалів справи вбачається, що судовий експерт не звертався до суду із клопотанням про надання додаткових матеріалів та зразків, також матеріали справи не повертались через порушення. Натомість, експертом було проведено експертизу та надано висновок, що свідчить про достатність матеріалів та зразків для проведення експертизи.
Конкретну кількість зразків підпису, що необхідно відібрати для проведення почеркознавчої експертизи, визначає експерт в кожному окремому випадку.
Відповідачем не надано вмотивованих доказів помилковості чи необгрунтованості висновку експертизи, або доказів, що висновок експертизи суперечить іншим матеріалам справи чи викликає сумніви в його правильності, а тому доводи апеляційної скарги щодо не врахування висновку експертизи судом не підлягають задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції, як ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про повернення земельної ділянки позивачеві. В решті вимог слід відмовити позивачу щодо визнання договору оренди землі недійсним.
Відповідно до частини  13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України.
Колегією суддів апеляційного суду скасовано рішення суду першої інстанції та задоволено частково позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги ТОВ «Продсільпром», тому частковому задоволенню підлягають судові витрати, пропорційно задоволених вимог.
Отже, стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» на користь ОСОБА_1 підлягають понесені судові витрати за сплату судового збору за подання позову частково пропорційно задоволених вимог в розмірі 3500 гривень.
Із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги частково у розмірі 630 грн. 60 коп.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» –задовольнити частково.
Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» про визнання договору оренди землі недійсним – скасувати, та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 7120686500:04:002:0804, площею 2,1653 га, яка знаходиться в адміністративних межах Митлашівської сільської ради Драбівського району Черкаської області.
Відмовити у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 .
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати частково пропорційно задоволених вимог в розмірі 3500 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» судовий збір за подання апеляційної скарги частково у розмірі 630 грн. 60 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 
Повний текст постанови складений 4 лютого 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

В.О. Єльцов