ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

10 лютого 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 735/1163/20
Головуючий у першій інстанції – Грушко О. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/335/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів:  Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,
із секретарем – Зіньковець О.О., 
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Коропська селищна рада,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне Управління Держгеокадастру у Чернігівській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2020 року (місце ухвалення – смт. Короп, дата складання повного тексту рішення – 30.11.2020)  у справі за позовом ОСОБА_1 до Коропської селищної ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,
                                          В С Т А Н О В И В :
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Коропської селищної ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування позову посилалась на те, що у 2020 році померла мати позивача – ОСОБА_2 , яка на день своєї смерті була зареєстрована та постійно проживала з позивачкою та зятем ОСОБА_3 . Після смерті матері відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі і на земельну ділянку загальною площею 4,57 га, яка складається з чотирьох земельних ділянок площами: 2,89 га, 0,36 га, 0,98 га та 0,34 га, переданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Краснопільської сільської ради Коропського району Чернігівської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 913584 від 30.01.2006. За життя померла склала заповіт на ОСОБА_1 у якому все своє майно заповідала останній. Звернувшись після смерті матері у 2020 році до Путивльської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття та оформлення спадщини позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з розбіжностями у інформації щодо правовстановлюючого документу на спадкове майно у Витягах з Державного земельного кадастру про земельні ділянки та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та роз`яснено, що при таких обставинах питання успадкування підлягає вирішенню в судовому засіданні. Позивач зазначає, що вона являється єдиним спадкоємцем за заповітом на спадкування майна спадкодавця, та не може оформити спадщину у нотаріальній конторі у зв`язку з розбіжностями у інформації щодо правовстановлюючого документу на спадкове майно, на підставі чого у позові ОСОБА_1 просить визнати за нею право приватної власності на земельну ділянку, площею 2,8914 га, що має кадастровий номер 7422283500:03:000:0617; на земельну ділянку, площею 0,9816 га, що має кадастровий номер 7422283500:03:000:2271; на земельну ділянку, площею 0,3449 га, що має кадастровий номер 7422283500:03:000:4271; на земельну ділянку, площею 0,3634 га, що має кадастровий номер 7422283500:03:000:0271, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Краснопільської сільської ради Коропського району Чернігівської області, - відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 913584 від 30.01.2006, в порядку спадкування за заповітом, посвідченим секретарем Краснопільської сільської ради Коропського району Чернігівської області Охріменко Катериною Миколаївною 30.04.1999, що зареєстрований у реєстрі № 12, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Путивль Сумської області матері – ОСОБА_2 .
Рішенням Коропського районного суду від 30.11.2020 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Коропської селищної ради про визнання права власності на землі відмовлено.
В обґрунтування наявності підстав для відмови у задоволенні позову суд першої інстанції послався, що позивач не є власником майна, його право власності ніким не оспорюється, ним не втрачено правовстановлюючі документи, які є у наявності, проте без належних правових підстав не приймаються нотаріусом до розгляду, крім того, відповідач не ставить під сумнів право власності на землю спадкодавця, а також повну відповідність законодавству документів, що підтверджують право власності на земельні ділянки спадкодавця. Суд прийшов до висновку, що цивільно-правовий спір між сторонами відсутній, а питання оформлення спадщини в даному випадку може бути вирішено шляхом оскарження відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 30.11.2020, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
За доводами скарги оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, ухваленим в порушення вимог чинного законодавства, судом не повно з`ясовано обставини, які мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на положення ст.ст. 1296-1299 ЦК України, згідно яких питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, та на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 04.05.2020 у справі № 707/1309/15-ц предметом якої було визнання права на спадщину у судовому порядку у зв`язку з неможливістю його нотаріального оформлення по причині розбіжностей між даними правовстановлюючих документів та матеріалами технічної інвентаризації.
Заявник зазначає, що є всі підстави для визнання права власності на успадковані земельні ділянки за позивачем, оскільки у видачі свідоцтва про право власності на майно нотаріусом було відмовлено, про що винесена постанова від 28.08.2020, таким чином доведено існування передумов та підстав для застосування статті 392 ЦК України.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 29.02.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Головне Управління Держгеокадастру у Чернігівській області.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи учасники справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи містяться телефонограми (а.с. 105, 107), витяги з журналу реєстрації телефонограм (а.с. 106, 108), зворотні повідомлення (а.с. 96, 109-113).
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає у задоволенню враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6), яка була матір`ю позивачки ОСОБА_1 , що вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с. 9), та в подальшому на підставі укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с. 10).
Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 913584, виданого Коропською районною державною адміністрацією 30 січня 2006 року померла ОСОБА_2 була власником земельних ділянок кадастровий номер  7422283500:03:000:0617 площею 2,8914 га., кадастровий номер  7422283500:03:000:2271 площею 0,9816 га., кадастровий номер  7422283500:03:000:4271 площею 0,3449 га. та кадастровий номер  7422283500:03:000:0271 площею 0,3634 га (а.с. 11).
30.04.1999 за час свого життя ОСОБА_2 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 (а.с. 7).
З постанови державного нотаріуса Нахабенко О.А. від 28.08.2020 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 29). В обґрунтування відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус послався на розбіжності у складі спадкового майна, а саме у правовстановлюючому документі місцезнаходження земельних ділянок вказано територію Краснопільської сільської ради Коропського району Чернігівської області, а згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7418240302020 від 30.07.2020 місце розташування земельної ділянки площею 0,3449 га., кадастровий номер 7422283500:03:000:4271 та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7418240092020 від 30.07.2020 місце розташування земельної ділянки площею 0,3634 га., кадастровий номер 7422283500:03:000:0271 – Краснопілля, Коропського району Чернігівської області.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що позивач не є власником майна, його право власності ніким не оспорюється, ним не втрачено правовстановлюючі документи, які є у наявності, проте без належних правових підстав не приймаються нотаріусом до розгляду, крім того, відповідач не ставить під сумнів право власності на землю спадкодавця, а також повну відповідність законодавству документів, що підтверджують право власності на земельні ділянки спадкодавця. Суд прийшов до висновку, що цивільно-правовий спір між сторонами відсутній, а питання оформлення спадщини в даному випадку може бути вирішено шляхом оскарження відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.
Однак погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права враховуючи наступне.
Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1260-1265 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та третьої статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.
За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Причиною звернення позивача до суду із позовом про визнання права приватної власності на спадкове майно, а саме на земельні ділянки, стала неможливість оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, що підтверджено постановою державного нотаріуса Нахабенко О.А. від 28.08.2020 про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки у позивачки існують перешкоди для оформлення права на спадщину в нотаріальному порядку.
Таким чином, враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та вищенаведені норми законодавства, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивач, як спадкоємець за заповітом, яка подала до нотаріуса у встановлені цивільним законодавством строки заяву про прийняття спадщини, прийняла спадщину. При цьому право на спадкове майно позивачка не може оформити у нотаріальному порядку, оскільки правовстановлюючі документи на це майно, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку ЯБ №  913584 від 30.01.2006 та Витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, щодо всіх земельних ділянок містять розбіжності щодо правовстановлюючого документа, які входить до складу спадщини, з даними Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відносно цих земельних ділянок, виправлення яких згідно листа від 22.11.2020 б/н технічно не можливо(а.с. 87). Отже відповідне право позивача на спадкове майно має бути захищено у судовому порядку. 
За таких обставин звернення позивачки до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно є ефективним та законним способом захисту прав позивача, а тому позов необхідно задовольнити в повному обсязі.
Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, мас право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Зазначені положення законодавства кореспондуються також із роз`ясненнями, наданими Пленумом ВСУ судам України у п.2 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».
На підставі вищевикладеного, апеляційний суд констатує, що особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав, зокрема, якщо доведе їх наявність у неї.
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, встановлені фактичні обставини справи та надані позивачем докази на їх підтвердження,  апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                          П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2020 року скасувати.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Коропської селищної ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки кадастровий номер  7422283500:03:000:0617 площею 2,89 га., кадастровий номер  7422283500:03:000:2271 площею 0,98 га., кадастровий номер  7422283500:03:000:4271 площею 0,34 га. та кадастровий номер  7422283500:03:000:0271 площею 0,36 га., розташовані на території Краснопільської сільської ради Коропського району Чернігівської області в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , які належали їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯБ №  913584 від 30.01.2006.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 15.02.2021.

  Головуючий                                                        Судді :