Ухвала
Іменем України 
04 січня 2021 року
м. Київ
справа № 938/40/20 
провадження № 51-5915 ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2020 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року, 
установив:
Як убачається зі змісту касаційної скарги, вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2020 року – без зміни.
Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху у зв`язку з невідповідністю скарги вимогам ст. 427 КПК України, і встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків – 15 днів із дня отримання копії даної ухвали.
Також ОСОБА_4 було роз`яснено, що в разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
Як вбачається з супровідного листа від 22 грудня 2020 року (вх. № 28284/0/170-20 від 28.12.2020) на виконання вимог ухвали від 10 грудня 2020 року ОСОБА_4 звернувся з уточненою касаційною скаргою. Проте вимог ст. 427 КПК України ОСОБА_4 не дотримано, вказані в ухвалі недоліки в повній мірі не усунуто. 
Зокрема, у касаційній скарзі не міститься обґрунтування необхідності скасування судових рішень з урахуванням положень ч.1 ст. 284, ч. 1 ст. 433 КПК України.
Тобто, обґрунтовуючи незаконність судових рішень, ОСОБА_4 дає свій аналіз та викладає свої міркування щодо правильності, повноти проведення судового розгляду, при цьому конкретні порушення закону, допущені судом, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування або зміни вказаних судових рішень, не наводить.
Крім того, в ухвалі Верховного Суду від 10 грудня 2020 року про залишення без руху касаційної скарги зверталась увага на те, що за вимогами п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначається судове рішення, що оскаржується. Проте ОСОБА_4 повторно не зазначає цього у своїй уточненій касаційній скарзі.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
За таких обставин Суд вважає, що касаційну скаргу слід повернути ОСОБА_4 на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 вказаного Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, суд
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                     ОСОБА_3