ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року 
м. Київ

Справа №  911/2076/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство
«Чорноморнафтогаз» - Кириленко О.П.,

Приватного акціонерного товариства «Укргазбуд» - Михайлова Т.М.,

Товариства з обмеженою відповідальністю
«Промімекс-Техно» - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 (у складі колегії суддів: Владимиренко С.В. (головуючий), Демидова А.М., Ходаківська І.П.)  
та рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2020 (суддя Карпечкін Т.П.)

у справі № 911/2076/19
за позовом Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»
до Приватного акціонерного товариства «Укргазбуд»,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Промімекс-Техно», 
про визнання додаткової угоди недійсною,

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року Акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі - АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз») звернулося до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Укргазбуд» (далі - ПрАТ «Укргазбуд»), у якому просило визнати недійсною з моменту укладення додаткову угоду від 29.12.2012 № 1/1480 до договору підряду від 11.07.2012 № 749, укладену між АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» і ПрАТ «Укргазбуд».
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оспорювана додаткова угода від 29.12.2012 № 1/1480 суперечить положенням частини 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 № 2289-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), що відповідно до положень статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) є підставою для визнання цієї угоди недійсною.
ПрАТ «Укргазбуд», заперечуючи проти позову, заявило про застосування позовної давності.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.09.2019 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Промімекс-Техно» (далі - ТОВ «Промімекс-Техно»).
Рішенням Господарського суду Київської області від 02.03.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2020, у задоволенні позову АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» відмовлено. 
Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у жовтні 2020 року АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просило  скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.12.2020 відкрито касаційне провадження у справі № 911/2076/19  за касаційною скаргою АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» з підстав, передбачених  пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27.01.2021.
ПрАТ «Укргазбуд» у відзиві на касаційну скаргу АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» зазначило про правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, тому просило залишити оскаржені судові рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
ТОВ «Промімекс-Техно» не скористалося наданим йому процесуальним законом правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
ТОВ «Промімекс-Техно» у судове засідання свого представника не направило, хоча було повідомлено про дату, час і місце судового засідання належним чином, із заявою до суду про відкладення розгляду справи з зазначенням будь-яких поважних причин неможливості явки його представника в судове засідання або з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до частини 4 статті 197 ГПК не зверталося. 
Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії», те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності зазначеного представника.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
При вирішенні справи судами попередніх інстанцій установлено, що АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» (попередня назва - Публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз») створене внаслідок реорганізації Державного виробничого підприємства по видобутку, сховищу і транспортуванню нафти та газу «Чорноморнафтогаз» шляхом перетворення в акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України від 25.02.1998 № 151/98 «Про реформування нафтогазового комплексу України» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 «Про утворення Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»; 100 % акцій цього державного акціонерного товариства, майно якого не підлягає приватизації, передане до статутного капіталу Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 302-р «Про затвердження робочого проекту облаштування Одеського і Безіменного газових родовищ на шельфі Чорного моря» і з метою проведення будівельно-монтажних робіт по об`єкту «Облаштування Одеського і Безіменного газових родовищ на шельфі Чорного моря. Пусковий комплекс» упродовж 2012 року ДАТ «Чорноморнафтогаз» було укладено ряд договорів капітального будівництва.
ДАТ «Чорноморнафтогаз» як суб`єкт господарювання, який провадить діяльність у сфері транспортування природного і нафтового газу трубопроводами та його розподіл, на час виникнення спірних правовідносин здійснював закупівлю товарів, робіт і послуг відповідно до вимог та процедур, визначених Законом України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 № 2289-VI (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
07.06.2012 комітетом конкурсних торгів ДАТ «Чорноморнафтогаз», як замовником робіт, без проведення відкритих торгів, прийнято рішення, оформлене протоколом від 07.06.2012 № 895-у, про застосування процедури закупівлі за державні кошти в одного учасника - Публічного акціонерного товариства «Укргазбуд» (найменування змінено на ПрАТ «Укргазбуд»), комплексу робіт з виготовлення та транспортування плітей підводного трубопроводу БК-1 Одеського ГМ-МСП-4 Голіцинського ГКР по об`єкту «Облаштування Одеського і Безіменного газових родовищ на шельфі Чорного моря. Пусковий комплекс».
Головним заходом щодо виконання зазначеного проєкту було забезпечення будівництва підводного трубопроводу, що з`єднує Одеське газове родовище з МСП-4 Голіцинського газоконденсатного родовища, загальною довжиною близько 76,0 км і відповідно до програми робіт з освоєння нових родовищ вуглеводнів на 2012-2015 роки ці роботи мали завершитися до 01.10.2012.
Згідно з наказом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 31.05.2012 № 138 «Про введення в експлуатацію Одеського газового родовища» ДАТ «Чорноморнафтогаз» доручено ввести в експлуатацію Одеське газове родовище до 30.09.2012 з урахуванням проведення робіт зі спорудження газопроводу від блок-кондуктора БК-1 Одеського родовища до морської стаціонарної платформи МСП-4 Голіцинського родовища.
За змістом повідомлення про акцепт пропозиції за результатами застосування процедури закупівлі в одного учасника у ПрАТ «Укргазбуд», опублікованого в інформаційному бюлетені «Вісник державних закупівель» від 13.06.2012 № 71/3 (673/3) (оголошення № 29439), предметом закупівлі є комплекс робіт з виготовлення та транспортування плітей підводного трубопроводу БК-1 Одеського ГМ-МСП-4 Голіцинського ГКР по об`єкту «Облаштування Одеського і Безіменного газових родовищ на шельфі Чорного моря. Пусковий комплекс»; місце поставки: на суші - вивідний канал на березі озера Панське, база буріння і облаштування УРіЕБ -  виготовлення плітей підводного трубопроводу; у Чорному морі: Північно-західна частина Чорного моря - транспортування плітей підводного трубопроводу; термін поставки: термін виготовлення і транспортування плітей підводного трубопроводу до 28.08.2012; ціна акцептованої пропозиції 94 596   348,00 грн (з ПДВ); дата акцепту 12.06.2012.
11.07.2012 між ПАТ «ДАТ Чорноморнафтогаз» (замовник) і ПАТ «Укргазбуд» (підрядник) укладено договір підряду № 749, за умовами якого підрядник зобов`язався виконати комплекс робіт з виготовлення та транспортування плітей підводного трубопроводу БК-1 Одеського ГМ-МСП-4 Голіцинського ГКР по об`єкту «Облаштування Одеського і Безіменного газових родовищ на шельфі Чорного моря. Пусковий комплекс» у встановлені договором строки, а замовник зобов`язався прийняти виконані роботи та оплатити їх відповідно до умов договору.
У пункті 3.1 договору визначено, що ціна предмета договору є приблизною (динамічною), визначена договірною ціною (додаток № 3) і становить 78 830      290,00 грн, крім цього ПДВ - 15 766   058,00 грн, всього 94 596      348,00 грн без урахування вартості матеріалів позивача.
Відповідно до пункту 4.1 договору протягом 10 днів після підписання договору замовник перераховує підряднику аванс у розмірі 30 % від вартості робіт згідно з договором (пункт 3.1). Розрахунки за виконані роботи проводяться щомісячно відповідно до актів приймання виконаних підрядних робіт (ф № КБ-2в) і довідки про вартість виконаних робіт/і витрати/ (ф № КБ-3), затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 04.12.2009 № 554. Замовник щомісяця протягом двадцяти календарних днів від дати підписання актів приймання виконаних робіт (ф № КБ-2в) і довідки про вартість виконаних робіт/і витрати/(ф № КБ-3) сплачує підряднику 70 % від вартості виконаних робіт без урахування вартості матеріалів замовника, а 30 % вартості виконаних за звітний період робіт оплачується в рахунок авансу. 
Пунктом 6.1 договору встановлено, що датою початку виконання робіт є дата підписання договору. Підрядник зобов`язався приступити до виконання робіт з моменту підписання договору за умови передачі проектної та дозвільної документації і повністю виконати роботи згідно з технічним завданням (додаток № 1) та календарним графіком (додаток № 2).
Відповідно до пункту 6.3 договору зміст, обсяг і терміни виконання робіт визначаються календарним графіком, що є невід`ємною частиною договору (додаток 2).
За змістом пункту 12.1 договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту (дати) його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і поширює свою дію на відносини, що виникли між сторонами з 14.06.2012.
Строк закінчення дії цього договору визначено датою - 31.12.2012, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання (пункт 12.2).
У календарному графіку виконання комплексу робіт із виготовлення та транспортування плітей трубопроводу передбачено граничні строки виконання робіт 28.08.2012.
29.12.2012 між ПАТ «ДАТ Чорноморнафтогаз» (замовник) і ПАТ «Укргазбуд» (підрядник) укладено додаткову угоду № 1/1480 до договору підряду від 11.07.2012 № 749, якою пункт 12.2 договору викладено у редакції, відповідно до якої строк закінчення дії договору визначається датою - 31.03.2013, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання. Решту умов договору залишено без змін. Також сторонами визначено, що ця додаткова угода набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками сторін, є невід`ємною частиною договору підряду від 11.07.2012 № 749.
Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», заявлена до ПрАТ «Укргазбуд», про визнання недійсною додаткової угоди № 1/1480 до договору підряду від 11.07.2012 № 749, обґрунтована невідповідністю зазначеної угоди вимогам частини 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», оскільки цією угодою було змінено істотну умову договору в частині збільшення строку його виконання, що суперечить зазначеним нормам, за якими істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі.
Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив із того, що АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» належними та допустимими доказами не доведено, яке саме право позивача порушено, в чому полягає його порушення, якщо воно мало місце. Судом встановлено, що зміни до договору щодо строку його дії, які передбачено оспорюваною додатковою угодою, не призвели до збільшення суми, визначеної у договорі, тому відсутні підстави для визнання цієї угоди недійсною. При цьому судами при вирішенні спору відповідно до частини 4 статті 75 ГПК було враховано обставини, встановлені судовим рішенням у справі № 911/2788/18 за позовом АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» до ПрАТ «Укргазбуд» про визнання договорів недійсними, у тому числі договору підряду від 11.07.2012 № 749.
У поданій касаційній скарзі АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» послалося, зокрема, на те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення частини 4 статті 75 ГПК, оскільки рішенням суду у справі № 911/2788/18 не було встановлено обставин, які не потребують доказуванню у справі № 911/2076/19, з огляду на те, що визнання додаткової угоди № 1/1480 до договору підряду від 11.07.2012 № 749 недійсною, не було предметом позову у справі № 911/2788/18, отже, відповідні обставини судами у цій справі не встановлювалися; при цьому судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано положення частини 4 статті 75 ГПК без урахування висновку щодо застосування цієї норми права, викладеному у постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18. Крім того, АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз»  як підставу касаційного оскарження зазначених судових рішень також визначено пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК, обґрунтовану порушенням судом апеляційної інстанцій при вирішенні справи положень частини 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 № 2289-VI, щодо застосування яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК,  переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Верховний Суд, переглянувши судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах доводів і вимог касаційної скарги, виходить із такого.
У справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що обставини, встановлені рішенням суду у справі № 911/2788/18, мають преюдиційне значення для вирішення справи № 911/2076/19 відповідно до вимог частини 4 статті 75 ГПК. Такими встановленими у справі № 911/2788/18 обставинами, за висновками суду, є те, що внесення змін до договору підряду від 11.07.2012 № 749 додатковою угодою № 1/1480 у частині продовження строку дії договору виникли у зв`язку з відсутністю фінансування та складними погодними умовами, що узгоджується з приписами пункту 4 частини 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель». З огляду на те, що оспорювана у справі № 911/2076/19 додаткова угода № 1/1480 є невід`ємною частиною зазначеного договору підряду, визнання недійсним якого було предметом позову у справі № 911/2788/18, тому, як зазначено судами, відповідні обставини не потребують доказуванню при вирішенні спору про визнання додаткової угоди № 1/1480 недійсною.
Проте з такими висновками погодитися не можна.
Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18, на яку здійснено посилання АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз»  у касаційній скарзі, Верховний Суд навів висновок, за яким звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру      і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 ГПК, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими ГПК. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
Водночас, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
З огляду на зміст судових рішень у справі № 911/2788/18, АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз»  заявлено позовні вимоги про визнання недійсними договорів, у тому числі договору підряду від 11.07.2012 № 749; вимоги про визнання додаткової угоди від 29.12.2012 № 1/1480 до цього договору позивачем не порушувалися.
Суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції, при вирішенні спору у справі № 911/2076/19, яка розглядається, поклавши в основу судових рішень про відмову в задоволенні позовних вимог АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» про визнання недійсною додаткової угоди від 29.12.2012 № 1/1480 обставини, встановлені рішенням суду у справі № 911/2788/18, не надали належної правової оцінки тому факту, що вимоги про визнання недійсною додаткової угоди від 29.12.2012 № 1/1480 не були предметом позову у справі № 911/2788/18, а тому у цій справі судом не встановлювалося наявність фактичних обставин, з якими закон      пов`язує визнання такого правочину (додаткової угоди від 29.12.2012 № 1/1480) недійсним на момент його вчинення і настання відповідних наслідків. При цьому в оскаржених судових рішеннях не наведено тих обставин, які встановлено безпосередньо судом під час вирішення справи № 911/2076/19, та які б давали підстави для висновку про дійсність оспорюваної угоди. Разом із тим судами не перевірено доводів позивача, на яких ґрунтуються позовні вимоги заявлені до ПрАТ «Укргазбуд», щодо невідповідності оспорюваної угоди вимогам частини 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель»,  надані на їх підтвердження докази, а відтак не встановлено наявності/відсутності порушеного права, на захист якого подано позов.
Крім того, однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
У поданій касаційній скарзі АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз»  послалося також на те, що, судом апеляційної інстанції при вирішенні справи неправильно застосовано положення частини 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 № 2289-VI, щодо застосування яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
Верховний Суд, переглянувши у касаційному порядку оскаржені судові рішення, враховуючи встановлені ГПК межі такого перегляду, не встановивши наявність відповідного висновку Верховного Суду щодо застосування норми права саме у таких подібних правовідносинах, на що посилається скаржник у касаційній скарзі, ураховуючи обставини того, що інша сторона у справі не заперечила щодо відсутності зазначеного висновку, виходить із такого.
З огляду на матеріали справи, яка розглядається, за умовами договору підряду від 11.07.2012 № 749, викладеними у пункті 13.2, істотні умови договору не мають змінюватися після підписання договору до повного виконання зобов`язань сторонами, крім випадків, передбачених законодавством України.
АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз»  у позовній заяві зазначило, що оспорювана додаткова угода від 29.12.2012 № 1/1480 до договору підряду від 11.07.2012 № 749 не відповідає вимогам частини 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 № 2289-VI у зв`язку зі зміною цією угодою істотних умов договору до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі.
Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За змістом частини 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 № 2289-VI (у відповідній редакції) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, зокрема: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більш як на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі; 4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі форс-мажорних обставин, затримки фінансування витрат замовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі; 5) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.
Отже, для визнання додаткової угоди до договору недійсною у зв`язку з тим, що її зміст суперечить частині 5 статті 40 зазначеного Закону необхідно встановити, чи відрізняються умови договору від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або, чи змінювались істотні умови договору після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, а також відсутність випадків, які передбачено відповідною нормою, зокрема пунктами 1-5. Одночасно має бути визначено, чи було порушене цивільне право, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, якщо воно мало місце (аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №   911/162/19).
При вирішенні справи суди попередніх інстанцій обмежившись посиланням на обставини, встановлені рішенням суду у справі № 911/2788/18, з огляду на зазначені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не надали оцінки доводам АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», викладеним у позовній заяві, про зміну оспорюваною угодою істотних умов договору до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, що суперечить законодавству, а також подібним аргументам, викладеним у його апеляційній скарзі, з посиланням скаржника на неправильне застосуванням судом першої інстанції положень частини 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 № 2289-VI (у відповідній редакції), статей 203, 215 ЦК. Разом із тим суди з огляду на подані сторонами докази належним чином не з`ясували характер спірних правовідносин, обставини того, чи суперечить  зміст оспорюваної додаткової угоди частині 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 № 2289-VI (у відповідній редакції) з урахуванням наявності або відсутності випадків, передбачених пунктами 1-5 частини 5 статті 40 зазначеного Закону, чи зумовили зміни умов договору в частині строку договору порушення права позивача, на захист якого подано позов. 
Водночас, суд апеляційної інстанції, зазначивши у судовому рішенні, що права позивача не порушено, не навів обґрунтування такого висновку, та не надав оцінки тим обставинам, що за договором підряду від 11.07.2012 № 749 та додатковою угодою № 1/1480 до цього договору з позивача стягнуто заборгованість у судовому порядку, що також свідчить про передчасність відповідних висновків суду.
При цьому суд апеляційної інстанції, пославшись у постанові на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №   911/162/19, не здійснив її практичне застосування при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 236 ГПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини 1 статті 237 ГПК  при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
У зв`язку з наведеним, постановлені у справі судові рішення зазначеним вимогам процесуального закону не відповідають, оскільки суди не дослідили належним чином зібрані у справі докази та не встановили пов`язані з ними обставини, що входили до предмета доказування, отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна визнати законними і обґрунтованими. 
З огляду на те, що судами попередніх інстанцій при вирішенні спору було неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, що підлягають застосуванню, та порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суди дійшли передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 300 ГПК). 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку, що наведені вище обставини щодо дослідження та оцінки в сукупності доказів, які є в матеріалах справи, згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК є підставою для скасування оскаржених судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
За результатами нового розгляду справи має бути вирішено й питання розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» задовольнити частково.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2020 у справі № 911/2076/19 скасувати.
3. Справу № 911/2076/19 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  суддя          І.С. Берднік

Судді:          І.С. Міщенко

          В.Г. Суховий