ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 березня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/267/21
Головуючий у першій інстанції – Коротка А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/490/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,
секретар: Шапко В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2021року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Прилуцької міської ради, Прилуцького агротехнічного коледжу про визнання недійсними рішення та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, 
третя особа – Міністерство освіти і науки України,
дата та місце складання повного тексту ухвали: 27 січня 2021 року, м.Прилуки

                                    В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прилуцької міської ради, Прилуцького агротехнічного коледжу, третя особа – Міністерство освіти і науки України, в якому просив визнати недійсним рішення одинадцятої сесії п`ятого скликання Прилуцької міської ради Чернігівської області від 19 жовтня 2006 року в частині передачі у постійне користування Прилуцькому агротехнічному коледжу земельної ділянки площею 30824 кв.м., кадастровий номер 7410700000:03:005:0188, для обслуговування приміщень по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 ; визнати недійсним державний акт серії ЯЯ №370764 від 19 січня 2007 року на право постійного користування земельною ділянкою площею 30824 кв.м., кадастровий номер 7410700000:03:005:0188, для обслуговування приміщень по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2021року у відкритті провадження у справі було відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що є рішення суду, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.
Вказував, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, так як позбавляє його права на справедливий захист у суді. Зазначає, що після останнього рішення апеляційного суду було отримано ним багато важливих документів які з`явились тільки зараз.
Зазначає, що суд безпідставно відмовив у відкритті провадження з тих підстав, що є таке, що набрало законної сили, рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки у тотожній справі обставини справи були з`ясовані поверхово.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Прилуцький агротехнічний коледж, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Даним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вже звертався до суду із позовом до Прилуцької міської ради Чернігівської обл., Прилуцького агротехнічного коледжу про визнання недійсними рішення та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів – Міністерство освіти і науки України.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково, визнано недійсним Рішення одинадцятої сесії п`ятого скликання Прилуцької міської ради Чернігівської області від 19 жовтня 2006 року в частині передачі у постійне користування Прилуцькому агротехнічному коледжу земельної ділянки площею 30824 кв.м., кадастровий номер 7410700000:03:005:0188, для обслуговування приміщень по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та Державний акт серії ЯЯ №370764 від 19 січня 2007 року на право постійного користування земельною ділянкою площею 30824 кв.м., кадастровий номер 7410700000:03:005:0188, для обслуговування приміщень по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 . В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 16 червня 2020 року апеляційну скаргу Прилуцького агротехнічного коледжу було задоволено, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними рішення одинадцятої сесії п`ятого скликання Прилуцької міської ради від 19 жовтня 2006 року в частині передачі у постійне користування Прилуцькому агротехнічному коледжу земельної ділянки площею 30824 кв.м., кадастровий номер 7410700000:03:005:0188, для обслуговування приміщень по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 та державного акта серії ЯЯ №370764 від 19 січня 2007 року, виданого Прилуцькому агротехнічному технікуму на право постійного користування земельною ділянкою площею 30824 кв.м., кадастровий номер 7410700000:03:005:0188, для обслуговування приміщень по АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скасовано, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні зазначених позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишено без зміни.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (стаття 273 ЦПК України).
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову – це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Установивши, що на час звернення до суду з цим позовом судом уже було розглянуто справу між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, і в такій справі ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили, тобто спірні правовідносини у справі №742/1546/19, є тотожними правовідносинам у справі, що переглядається, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів (рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» («Brumarescu v. Romania»), п. 61).
Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою – домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).
Зазначені у апеляційній скарзі доводи щодо порушення судами норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги.
Доводи ОСОБА_1 зазначені у позовній заяві, не є новими підставами для розгляду справи, зважаючи на принцип правової визначеності і права на справедливий розгляд.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення питання про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Прилуцької міської ради, Прилуцького агротехнічного коледжу про визнання недійсними рішення та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 374 та статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2021року – без зміни.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 18 березня 2021 року.

Головуючий:                               Судді: