УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/6278/20 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М. 
Категорія 84 Доповідач Микитюк О. Ю. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Микитюк О. Ю.                 суддів Григорусь Н.Й. 
Павицької Т.М.
при секретарі Бірюченко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу № 295/6278/20
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Бондарчук Наталія Володимирівна) про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями другої черги
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м.Житомирі ,
                                        
встановив:

У березні 2020 року ОСОБА_1  звернулась до суд з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3  з 1993 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1  та визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємцем другої черги - сестрою померлого. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала з ОСОБА_4  в шлюбі, який розірвано 15.10.1998. Після розірвання шлюбу вона продовжувала проживати разом з колишнім чоловіком однією сім`єю за адресою:  АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю. Протягом тривалого часу ОСОБА_3  хворів, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з чим вона здійснювала догляд за ним, утримання, матеріально забезпечувала. 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що після розірвання шлюбу у 1998 році проживала спільно з ОСОБА_4 в одній квартирі, оплачувала його лікування, доглядала за ним, факт проживання однією сім`єю підтвердили свідки з її сторони, покази яких суд першої інстанції не взяв до уваги.
У відзиві ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість. 
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 17.05.1980 року по 15.10.1998 року. На підставі рішення органу приватизації ОСОБА_3 та ОСОБА_1 отримали свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 в рівних частках. В період з 1993 року та до смерті ОСОБА_3 18.11.2019 року вони проживали в цій квартирі.
Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Бондарчук Н.В. 02.12.2019 року зареєстровано спадкову справу, відповідачка ОСОБА_2 є сестрою померлого, належить до другої черги спадкоємців.
На правовідносини, які виникли між сторонами з приводу набуття спільного майна й продовжили існувати після 01 січня 2004 року, поширюється дія СК України. З огляду на викладене, встановлення факту спільного проживання можливе в період після набрання чинності СК України, тобто з 01 січня 2004 року.
Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.
Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. 
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. 
Суд першої інстанції, допитавши свідків, надав належну оцінку їх показам і зробив правильний висновок про недоведеність позивачкою того, що після розірвання шлюбу вона повторно набула із колишнім чоловіком сімейні права та обов`язки, які полягають у взаємному піклуванні та допомозі, забезпеченні, здійсненні утримання в разі потреби, досягла пов`язаних із цим спільності дій щодо ведення господарства. Належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на лікування ОСОБА_4 позивачка не надала. Надані нею суду апеляційної інстанції копії чеків не містять інформації про придбання медикаментів саме для лікування ОСОБА_4 , згідно виписок з історії хвороби ОСОБА_4 такі ліки не призначалися.
Такі обставини, як отримання позивачкою лікарського свідоцтва про смерть та здійснення нею поховання не мають правового значення для вирішення спору.
Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Визнавши безпідставною позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні похідної вимоги про зміну черги спадкування. 
Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.
       Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 26 листопада 2020 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуюча:                                 Судді :