ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 523/11340/15-а
адміністративне провадження № К/9901/35072/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого  - Бучик А.Ю.,
суддів:  Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження  касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року (колегія суддів: Ступакова І.Г., Бітов А.І., Осіпов Ю.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління розвитку споживчого ринку та захисту споживачів Одеської міської ради, за участю третьої особи  виконавчого комітету Одеської міської ради, про визнання дій протиправними,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про визнання незаконним демонтажа тимчасової споруди (трейлера), проведеного 19 вересня 2014 року працівниками управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на підставі припису (вимоги) №004129 від 15 вересня 2014 року, складеного управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР про «демонтаж тимчасової споруди розташованої за адресою: АДРЕСА_1, ФОП невідомо», згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №210 від 28 серпня 2014 року про дозвіл на «демонтаж тимчасової споруди розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ФОП невідомо», проведеного за адресою АДРЕСА_2 у приватного підприємця ОСОБА_1 .
Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 травня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. 
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 03 травня 2017 року скасовано.
Прийнято  нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції,  позивач  подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
Позивач в обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що здійснено демонтаж транспортного засобу, який не є тимчасовою спорудою в розумінні Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затвердженого Наказом №244 від 21.10.2011 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, а його демонтаж можливо лише за порушення Правил дорожнього руху. Вказує, що у приписі з вимогою  про самостійний демонтаж споруди від 25.05.2014 та у приписі про її демонтаж від 15.09.2014 зазначено дві різні адреси: АДРЕСА_3 . Вказує, що внаслідок демонтажу трейлера понесла збитки, оскільки порушено зобов`язання щодо його повернення власнику.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 липня 2017 року відкрито касаційне провадження.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні та залишити судові рішення без змін.
Справу передано до Верховного Суду.
У зв`язку з відсутністю клопотань про участь в судовому засіданні, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга  підлягає частковому  задоволенню  з таких підстав.
Судами встановлено, що між позивачем та Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради 10 червня 2013 року укладено договір оренди окремого індивідуально визначеного майна №130 м, відповідно до якого Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР передано, а позивачем прийнято в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - тверде покриття, площею 22,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 28 серпня 2014 року №210 «Про демонтаж тимчасових споруд» управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради дано дозвіл на проведення демонтажу тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 , у невстановленої фізичної особи підприємця.
На підставі припису (вимоги) №004129 від 15 вересня 2014 року складеного управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, демонтаж тимчасової споруди необхідно було провести за адресою: АДРЕСА_1, у невстановленої фізичної особи підприємця.
Судами встановлено, 19 вересня 2014 року працівниками Управління споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на виконання припису №004129 від 15 вересня 2014 року у ОСОБА_1 , яка займається підприємницькою діяльністю, вилучено технічний транспортний засіб - причіп Фургон легковий-В (торговий павільйон НОМЕР_3), що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , виданого УДАІ ГУМВС України в Одеській області.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки технічний транспортний засіб не є тимчасовою спорудою та належить іншій особі, тому його вилучення можливе виключно у передбачених законом випадках.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд  дійшов висновку, що  позивачкою не доведено порушення її прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача та помилково обраний такий спосіб захисту порушеного права, оскільки власником  (трейлера) легкового-В (торговий павільйон НОМЕР_3) держномер НОМЕР_2  є ОСОБА_2 .
Колегія суддів, дослідивши  спірні правовідносини, зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону Законом України «Про благоустрій населених пунктів» № 2807-IV благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. В той же час, заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.
Управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень (ст. 5 Закону № 2807-IV).
Підпунктом 7 п. "а" ч.1 ст.30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
У Порядку розміщення споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 (далі - Порядок 244) визначено механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.
Згідно п.1.4 у зазначених Правилах, нижче наведені терміни вживаються у такому значенні: пересувна ТС (збірно-розбірна) - споруда, яка не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей, у якій може бути розміщене торговельне обладнання, низькотемпературний прилавок, лоток, ємність, торговельний автомат, інші пристрої для сезонної роздрібної торгівлі та іншої підприємницької діяльності, у тому числі спеціальні причепи та напівпричепи (згідно з ДСТУ 2984-95 «Засоби транспортні дорожні»), а також відкриті (літні) майданчики, за виключенням майданчиків, у складі яких відсутні помости, огорожі, намети, шатри.
Відтак, транспортний засіб - трейлер, в якому здійснювала підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 є пересувною тимчасовою спорудою, у розумінні Правил, а тому його розміщення  та демонтаж здійснюється у встановленому порядку для об`єктів благоустрою, а не лише за порушення правил дорожнього руху.
Протиправно розміщена ТС - тимчасова споруда, яка характеризується хоча б однією з наступних ознак: розміщується без отримання оформленого у встановленому порядку паспорту прив`язки;  розміщується без укладеного з Уповноваженим органом договору на право тимчасового користування місцями для розташування ТС, або термін дії якого закінчився;  продовжує розміщуватись після закінчення терміну дії паспорту прив`язки, у тому числі у випадку анулювання паспорту прив`язки чи відмови у його продовженні або його недійсності;  розміщується з недотриманням хоча б одного з визначених паспортом прив`язки параметрів щодо типу, розміру ТС та/або місце розташування якої не відповідає місцю, визначеному у паспорті прив`язки;  експлуатується з порушенням вимог чинного законодавства України та цих Правил, що встановлено Уповноваженим органом.
Судами встановлено, що строк дії договору оренди окремого індивідуально визначеного майна №130  - твердого покриття, площею 22,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 закінчився  31.10.2013, що підтверджує недотримання позивачем порядку розміщення тимчасових споруд для провадження господарської діяльності.
Стосовно того, що у приписі про самостійне усунення порушення від 25.05.2014 та у приписі про її демонтаж від 15.09.2014 зазначено дві різні адреси: АДРЕСА_3 колегія суддів зазначає, що позивач пересувну тимчасову споруду, за якою здійснює підприємницьку діяльність ідентифікує, що підтверджується, зокрема листуванням з відповідачем.   Відтак тимчасова споруда за адресою, зазначеною у приписі від 15.09.2014 та тимчасова споруда за адресою: АДРЕСА_2 співпадають та не спричинила помилки щодо демонтажу  протиправно розміщеної тимчасової споруди.
В контексті завдань адміністративного судочинства (ст. 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту. 
Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.
Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тому для відкриття провадження у справі недостатньо лише твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу. 
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Аналогічну норму було передбачено у ч. 1 ст. 6 КАС України у редакції, що діяла до 15.12.2017.
Зі змісту наведених правових норм випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:
(а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;
(б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;
(в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;
(г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»); 
(д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.
Вказана правова позиція сформована в постанові Верховного Суду  від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17
Судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечується позивачем, що транспортний засіб - причіп Фургон легковий-В (торговий павільйон НОМЕР_3) належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , виданого УДАІ ГУМВС України в Одеській області.
Договір оренди вказаного транспортного засобу чи інший договір користування позивачем не наданий. Однак сторонами не заперечується та матеріалами справи підтверджується, що підприємницьку діяльність у вказаному фургоні здійснювала саме ОСОБА_1 , відтак колегія суддів дійшла висновку, що позивач має матеріально-правовий інтерес, а тому вправі звертатись до суду з цим позовом. 
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову.
Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 351 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Керуючись ст.ст. 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.
В решті судове рішення залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                Л.Л. Мороз

 А.І. Рибачук