ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1530/19                                                                                 Головуючий у 1 інстанції: Чудак О.М. 
                                                                                Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 березня 2021 року                                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Безименної Н.В.
                                                                 Оксененка О.М.
За участю секретаря                               Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Міністерство оборони України, третя особа - Служба у справах дітей Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Міністерство оборони України, третя особа - Служба у справах дітей Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області, в якому просили:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 34 від 30 березня 2018 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги дружині - ОСОБА_1 , дочці - ОСОБА_2 , сину - ОСОБА_3 , матері - ОСОБА_4 , батьку - ОСОБА_5 , загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_6 
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити дружині - ОСОБА_1 , дочці - ОСОБА_2 , сину - ОСОБА_3 , матері - ОСОБА_4 , батьку - ОСОБА_5 , загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_6 , передбачену статтею 16 Закону України від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні або перевірочні та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві, у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, у якому здійснюватиметься виплата.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено.  Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 30.03.2018 № 34 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги дружині - ОСОБА_1 , дочці - ОСОБА_2 , сину - ОСОБА_3 , матері - ОСОБА_4 , батьку - ОСОБА_5 , загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_6 . Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити дружині - ОСОБА_1 , дочці - ОСОБА_2 , сину - ОСОБА_3 , матері - ОСОБА_4 , батьку - ОСОБА_5 , загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_6 , передбачену статтею 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні або перевірочні та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві, у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, у якому здійснюватиметься виплата. 
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Міністерство оборони України, звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти  нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.  Зокрема, апелянт вказує, що старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 загинув внаслідок нещасного випадку, пов`язаного із проходженням військової служби при перебуванні на території військової частини у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим, призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Крім того, апелянт зазначає, що одноразова грошова допомога призначається та виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, у якому загинув військовослужбовець - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, що настала у період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.
22 лютого 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримують позицію суду першої інстанції.
Також, 22 лютого 2021 року до суду апеляційної інстанції від третьої особи - Служби у справах дітей Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області 17.02.2007 року, позивач - ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_7 ) перебувала з 17.02.2007 року у шлюбі з ОСОБА_6 .
Від спільного шлюбу подружжя має двох дітей: доньку – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , відповідно.
ОСОБА_5 – батько, а ОСОБА_4 – мати ОСОБА_6 , їх родинні відносини підтверджується копією свідоцтва про народження останнього серії НОМЕР_4 .
У відповідності до довідки про склад сім`ї № 1/3-314 або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади уповноваженому власнику (співвласнику, наймачу) житлового приміщення будинку ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , до складу сім`ї (зареєстрованих) входять: ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 33 років помер ОСОБА_6 , про що виконавчим комітетом Саврівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області 04.09.2017 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 .
Згідно із лікарським свідоцтвом про смерть, виданого Дніпропетровським обласним бюро судово-медичної експертизи 04.09.2017 року № 1782, смерть настала в зоні АТО внаслідок ушкодження, яке сталось внаслідок застосування вибухових речовин та підривних пристроїв. Причиною смерті у довідці від 04.09.2017 року зазначено вибухову травму у зоні АТО.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 22 січня 2018 року № 14, травма старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_6 , 1983 року народження: «Вибухова травма. Інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла. Шок», яка призвела до смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 видане 04.09.2017 р. виконавчим комітетом Саврівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, Лікарським свідоцтвом про смерть від 04.09.2017 р. № 1782 (а/з від 07.09.2017 р.), відповіддю начальника КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судової медичної експертизи «Дор» від 26.12.2017 р. № 3135, копією акта службового розслідування, затвердженого 12.09.2017 р. за № 447 командиром в/ч НОМЕР_6 та іншими військово-обліковими документами – ТРАВМА, ЯКА ПРИЗВЕЛА ДО СМЕРТІ, ОДЕРЖАНА В РЕЗУЛЬТАТІ НЕЩАСНОГО ВИПАДКУ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНА З ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ.
У листі КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судової медичної експертизи «Дор»    від 26 грудня 2017 року  3135, зокрема, вказано, що у висновку експерта від 04.09.2017 р. № 1789 у пункті 2 зазначено, що при судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі з трупа ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт у крові у концентрації 1, 60 % - у крові, 2, 83 % - у сечі, стосовно    до живих осіб, може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння.
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 та члени її сім`ї звернулися до Дніпропетровського обласного військового комісаріату (через П`ятихатський об`єднаний районний військовий комісаріат) із заявами про призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до статті 16 Закону № 2011-ХІІ.
Згідно Протоколу засідання комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30 березня 2018 року №34, відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги батьку, матері, дружині, сину та дочці померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок травми, одержаної в результаті нещасного випадку, пов`язаної з проходженням військової служби, старшого солдата ОСОБА_6 , оскільки, на час загибелі він перебував на території військової частини у стані алкогольного сп`яніння.
Не погоджуючись із вищевказаною відмовою, позивачі звернулися до адміністративного суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі в Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
У відповідності до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
В силу положень ч.ч. 1-2 ст. 1 вищевказаного Закону, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Нормами частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Статтею 41 Закону №2232-XII передбачено, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначено, відповідно до Конституції України, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно ст. 1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями статті 1-2 Закону № 2011-XII закріплено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №2011-XII, дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Частиною 1 статті 16 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30 березня 2018 року №34, батьку, матері, дружині, сину та дочці померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок травми, одержаної в результаті нещасного випадку, пов`язаної з проходженням військової служби, старшого солдата ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги (а.с 86).
Підставою для відмови стало те, що ОСОБА_6 на час загибелі перебував на території військової частини у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено листом Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи "ДОР" вих. від 26.12.2017 р. №3135.
Відповідно до частини 1 статті 16-4 Закону №2011-XII, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
З аналізу вищевказаної норми вбачається, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються у випадку якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 12 листопада 2020 року у справі 186/1129/16-а,  від 04 березня 2020 року у справі №813/2071/17, від 20 березня 2018 року у справі № 813/4502/17 вказав наступне: «…допомога не призначається і не виплачується лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення активних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння на час настання смерті не є підставою для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги його членам сім`ї».
Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, в даному випадку, необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між станом сп`яніння військовослужбовця та його смертю (загибеллю).
Матеріали справи свідчать, що вироком Дружківського міського суду Донецької області від 18 вересня 2018 року, провадження № 1-кп/229/442/2018, ОСОБА_10 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 414 ч. 2 КК України (а.с. 33-37).
Згідно даного вироку суду, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що в ніч з 02.09.2017 на 03.09.2017 знаходився з співслужбовцями в розташуванні в/ч НОМЕР_6 з сержантом ОСОБА_6 та молодшим сержантом ОСОБА_11 у бліндажу. 03.09.2017 приблизно о 05 годині, коли ОСОБА_6 ліг відпочивати у кімнаті відпочинку у зазначеному бліндажу, ОСОБА_10 , підійшовши до двоповерхового ліжка, де випадково зачепив пальцем руки металеве кільце спорядженої ручної гранати Ф-1 та потягнувши руку до себе, збив її на ліжко, де в цей час знаходився ОСОБА_6 , після чого відбувся вибух від якого ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження.
З огляду на зазначене, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 помер внаслідок протиправних дій ОСОБА_12 , а не в результаті вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, що мали своїм наслідком його смерть, а відтак, відмова відповідача у призначенні та виплаті позивачам одноразової грошової допомоги є протиправною.
Доводи апелянта про те, що старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 загинув внаслідок нещасного випадку, пов`язаного із проходженням військової служби при перебуванні на території військової частини у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим, призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, колегія суддів вважає необгрунтованими, виходячи з вищевказаного. 
Щодо розміру одноразової грошової допомоги, слід зазначити наступне.
Пунктом «а» частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
- 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;
- 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Згідно підпунктів 1-2 пункту 2 статті 16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Отже, при визначенні розміру одноразової грошової допомоги необхідно встановити причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 22 січня 2018 року №14, "Травма старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_6 , 1983 р.н. «Вибухова травма. Інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла. Шок», яка призвела до смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_7 , видане 04.09.2017 р. виконавчим комітетом Саврівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, лікарським свідоцтвом про смерть №1782 від 04.09.2017 р. (а/з №17 від 07.09.2017 р.), відповіддю начальника КЗ «Дніпропетровського ОБСМЕ`ДОР» від 26.12.2017 р. №3135, копією акта службового розслідування, затвердженого 12.09.2017 р. командиром в/ч НОМЕР_6 та іншими військово-обліковими документами  - ТРАВМА, ЯКА ПРИЗВЕЛА ДО СМЕРТІ, ОДЕРЖАНА В РЕЗУЛЬТАТІ НЕЩАСНОГО ВИПАДКУ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНА З ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ" (а.с. 28).
З вищевказаного вбачається, що травма ОСОБА_6 , яка призвела до смерті, одержана в результаті нещасного випадку та пов`язана з проходженням військової служби.
Колегія суддів наголошує на тому, що призначення та виплата одноразової грошової допомоги, за умови, коли смерть військовослужбовця настала внаслідок нещасного випадку, що мав місце в період проходження ним військової служби, передбачена, виключно, підпунктом 2 пункту 2 статті 16 Закону №2011-XII.
При цьому, в положеннях підпункту 1 пункту 2 статті 16 Закону №2011-XII відсутня умова, що смерть, одержана в результаті нещасного випадку.
Враховуючи вищезазначене, призначення та виплата позивачам одноразової грошової допомоги повинні здійснюватися, відповідно до  абзацу 2 пункту «а» частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII, виходячи з розміру 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у якому здійснюватиметься виплата.
Оскільки судом першої інстанції зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачам одноразову грошову допомогу у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, у якому здійснюватиметься виплата, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення, в наступній редакції:
«Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити дружині - ОСОБА_1 , дочці - ОСОБА_2 , сину - ОСОБА_3 , матері - ОСОБА_4 , батьку - ОСОБА_5 , загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_6 , передбачену статтею 16 Закону України від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні або перевірочні та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві, у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, у якому здійснюватиметься виплата».
Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія приймає до уваги Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому зазначено, що при викладенні підстав для прийняття рішення суд повинен надати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд апеляційної інстанції, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Крім того, у рішеннях ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №  30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції частково невірно встановив обставини справи, зокрема, невірно визначив розмір одноразової грошової допомоги, яку необхідно призначити та виплатити позивачам, у зв`язку з цим, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, та, відповідно, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року - зміні, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення, в наступній редакції:
«Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити дружині - ОСОБА_1 , дочці - ОСОБА_2 , сину - ОСОБА_3 , матері - ОСОБА_4 , батьку - ОСОБА_5 , загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_6 , передбачену статтею 16 Закону України від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні або перевірочні та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві, у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, у якому здійснюватиметься виплата». В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року - залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2  ст. 77 КАС України).
Відповідно до ч. 3  ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права частково призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає зміні.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення наступного змісту:
«Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити дружині - ОСОБА_1 , дочці - ОСОБА_2 , сину - ОСОБА_3 , матері - ОСОБА_4 , батьку - ОСОБА_5 , загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_6 , передбачену статтею 16 Закону України від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні або перевірочні та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві, у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, у якому здійснюватиметься виплата».
В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

 Суддя-доповідач                                                                           Вівдиченко Т.Р.
          
Судді                                                                                              Безименна Н.В.
                                                                                                  
                                                                                                            Оксененко О.М.

                                                                       Повний текст постанови виготовлено 05.03.2021 р.