Справа № 158/2373/20 	Головуючий у 1 інстанції: Сіліч Ю. Л. 	
Провадження № 22-ц/802/213/21  Категорія: 39 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
28 січня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 грудня 2020 року,

                                     В С Т А Н О В И В :

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свій позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заяву № б/н від  26.09.2008 року. Сторони керувались ч. 1ст. 634 ЦК України. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. У подальшому кредитний ліміт збільшувався до 6980 грн. що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.
Позивач надав відповідачу кредит, однак, відповідач неналежно виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим у неї станом на 14 червня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 11281,11 гривень, яка складається з: 8410,49грн - заборгованість за тілом кредиту; 16269,72 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2870,62грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 11281,11 грн та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.
Рішенням  Ківерцівського   районного суду Волинської області  02 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 , в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 8410,49 гривень.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині відмови у позові та ухвалити у цій частині нове рішення – про задоволення позову, залишивши без змін рішення суду в частині задоволених позовних вимог.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог жодною із сторін не оскаржується, а тому апеляційним судом рішення суду в означувальній частині не переглядається.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу  слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в даній справі без змін.
Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обов`язків якого є АТ КБ «ПриватБанк» уклало з ОСОБА_1 договір №б/н. За умовами цього договору банк зобов`язувався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3518,13 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язувалась повернути кредит та винагороди банку у строки зазначені у договорі.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14 червня 2018 року повне та скорочене найменування юридичної особи Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») змінилося на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»).
У заяві зазначено, що відповідач згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Тарифи про умови кредитування з використанням карток: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
З наданого банком розрахунку вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 14.06.2020 року становить 11281,11 гривень, з яких: 8410,49 гривень заборгованість за тілом кредиту,  2870,62 гривень відсотки за користування кредитом ( а.с.  6-22). 
Як вбачається із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ній зазначено особисті дані відповідача, зазначено кредитний ліміт в розмірі 3518,13 грн. та 3% місяць,  базової відсоткової ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору.( а.с. 15 зворот).
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що наданий банком витяг з Умов і Правил надання банківських послуг відповідачем не підписаний. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами анкети-заяви діяли Умови і Правила надання банківських послуг саме в такій редакції, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору. 
Обґрунтовано судом не взято до уваги і тарифи про умови кредитування з використанням кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які підписані стороною, якими визначено розмір процентів та штрафних санкцій, оскільки в заяві-анкеті не зазначено строк дії  договору.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Крім того, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Умови кредитування розуміла відповідач, була ознайомлена і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. 
У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З матеріалів справи вбачається, що  на момент підписання відповідачем анкети заяви відсоткова ставка за користування кредитом становила 36 % річних. Однак в розрахунку заборгованості наданої позивачем вбачається, що процентна ставка за користування кредитом неодноразово збільшувалась банком, а саме з 26 лютого 2016  року – 43,2% річних, з 20 квітня 2018 року зменшувалась до – 42 % річних, при цьому банком не надано належних та допустимих доказів, яким чином збільшувалась процентна ставка, в подальшому зменшувалась процентна ставка, чи укладались додаткові угоди, а тому не підлягають стягненню проценти в заявленому розмірі, у зв`язку з їх недоведеністю.
Крім того слід зазначити, що відповідно до виписки по рахунку про рух коштів вбачається, що відповідачем здійснювалось погашення кредитної заборгованості, та за період з26 лютого 2016 року (період підвищення процентної ставки) по 14 червня 2020 року  внесено на погашення кредитної заборгованості 15984 гривень.
8695,26 гривень становлять 36 % річних за період з 26 лютого 2016 року (підвищення процентної ставки) по 14 червня 2020 року  (дата по яку банк нараховує відсотки)+ 5616,38 гривень сума заборгованості  до 26 лютого 2016 року (коли банком нараховувались 43,2 % річних надалі 42%)+ 1665,00 гривень кошти які були використані відповідачем за період з 26 лютого 2016 року по червень 2020 року. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, з врахуванням 36% річних становить 15976 гривень, що в свою чергу підтверджує, що у відповідача перед позивачем не існує заборгованості  по процентах за користування кредитом в розмірі 2870,62 гривень.
Із згаданого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14 червня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 8410,49 грн, що і не заперечувалось відповідачем, тому з огляду на те, що відповідач фактично отримала та використовувала кошти, надані банком на кредитну картку, але не повернула їх, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку 8410,49 грн заборгованості за тілом кредиту, яка на час розгляду справи не повернута.  
Отже, висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позову узгоджується з наведеними нормами матеріального права, правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 342/180/17, а також із встановленими у даній справі обставинами, тому перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» відповідає вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення складової заборгованості, а саме заборгованості за процентами, – відхиляються апеляційним судом, оскільки можливість нарахування банком відсотків у зазначеному розмірі позивачем належними та допустимими доказами не підтверджені.
Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог, в частині нарахованих відсотків, є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого рішення, в оскаржуваній частині, не впливають.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення, в оскаржуваній частині, та відсутність підстав для його скасування.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 28 січня 2021 року, тобто дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

                                             У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 грудня 2020 року в даній справі, в оскаржуваній частині, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: