ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 600/173/18	Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/58/21 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 310020000   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Ходоровський М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
та представників сторін 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 22 вересня 2020 року (ухвалене суддею Гриновець О.Б., повний текст якого складено 30 вересня 2020 року) у цивільній справі № 600/173/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, - 

В С Т А Н О В И В:
        ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2 є батьком їхньої спільної дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2013 році судом стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 11.04.2013 року і до досягнення нею повноліття. 
       Вказує, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, яка повністю знаходиться на її утриманні та вихованні. 
       На даний час малолітня донька потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні та її розвитку, а відповідач в свою чергу має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж визначені судом. 
       Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 22 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
       Збільшено розмір аліментів, встановлений рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 24.04.2014 року в справі № 600/481/13-ц та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти, на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і невірне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.
       Вказала, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам по справі, зокрема тим, що стосуються стану здоров`я дитини. Не враховано судом розмір необхідних витрат на лікування та забезпечення нормальних умов для життя та розвитку дитини.
       Зазначила, що дохід відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі згідно позовних вимог.
       Як підставу скасування рішення суду вказувала тривалий розгляд справи судом, що в свою чергу призвело до ухвалення рішення по суті спору значно пізніше ніж очікувала позивач і відповідно до ухвалення рішення суду аліменти з відповідача стягувалися в меншому розмірі.
       Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
       В судовому засіданні представник позивача подану апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі і позовній заяві.
       Представник відповідача апеляційну скаргу заперечив і вказав, що судом ухвалене рішення з врахуванням обставин справи. Додатково пояснив, що відповідач ніде не працює і у нього на утриманні перебуває донька від другого шлюбу.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
       Судом встановлено що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.5).
       Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 24.04.2013 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 11.04.2013 року і до досягнення нею повноліття (а.с.2).
        ОСОБА_3 є інвалідом дитинства, перебуває на “Д” обліку із діагнозом вроджена гідроцефалія з наявністю атактичного синдрому.
       На утриманні відповідача ОСОБА_2 перебуває його дочка від другого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що аліменти в розмірі 2 000 гривень, які визнаються відповідачем, узгоджується із розміром його доходів та сумою, що відповідає 50% прожиткового мінімуму на дитину. Доказів про те, що відповідач може сплачувати аліменти у більшій сумі матеріали справи не містять.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
       У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
       Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
       Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
       Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
       Аналіз ст. 192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
       Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
       Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
       Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Суд першої інстанції при розгляді справи врахував те, що позивачкою належними та допустимими доказами не підтверджено покращення майнового стану відповідача та той факт, що відповідачем визнано розмір аліментів у сумі 2000 грн.
       Крім того, позивачем не підтверджено розмір витрат, який несеться нею на утримання дитини, що виключає можливість для суду дати оцінку реальним витратам чи можливим витратам сторін у зв`язку з утриманням дитини, тобто не підтверджено те, що позивач несе витрати на утримання дочки, щомісяця більші ніж 4000 грн з урахуванням рівного обов`язку батьків щодо утримання дитини.
       Посилання позивача на те, що у відповідача є у наявності те чи інше майно, а також на його можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж 2000 грн залишилися без підтвердження їх доказами.
       Критичній оцінці підлягає посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам по справі, зокрема тим, що стосуються стану здоров`я дитини.
       Позивачем не надано розрахунку витрат, які вона несе у зв`язку з лікуванням дитини. Крім того, позивачем отримується допомога передбачена Законом України “Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю”. 
       Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
       Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
       Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
       Таким чином на підставі ст. 185 СК України позивач в праві звернутися з позовом про стягнення додаткових витрат понесених нею у зв`язку з хворобою дитини.
       Крім того, Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України “Про виконавче провадження” доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
       Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19).
       Отже зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.
       Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що позивач отримувала і після звернення в суд аліменти у розмірі встановленому рішенням суду від 2013 року — 600 грн за відсутності доказів про реально сплачені аліменти, підлягають критичній оцінці, оскільки державою гарантовано розмір аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не залежно від розміру визначеного рішенням суду.
       Критичній оцінці підлягають і доводи апеляційної скарги про те, що тривалий розгляд справи є підставою для стягнення аліментів за минулий час, оскільки законодавством не передбачено таку підставу для стягнення аліментів за минулий час як тривалий час розгляду справи судом першої інстанції.
       Враховуючи вказане колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з мотивів наведених в апеляційній скарзі.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених.
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 22 вересня 2020 року залишити без змін.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
       Повний текст постанови складено 19 січня 2021 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Гірський Б.О.

                                                                               Ходоровський М.В.