Номер провадження: 22-ц/813/3842/21 
Номер справи місцевого суду: 501/3739/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Дрішлюка А.І.,
Комлевої О.С.,
               за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи,апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 травня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: служба у справах дітей Одеської міської ради, про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном та звільнення приміщення від особистих речей,
встановив:

28 жовтня 2019 року АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: служба у справах дітей Одеської міської ради (далі – ОМР), про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном та звільнення приміщення від особистих речей, згідно якого просили суд:
- визнати громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою – житловою площею 26,8 кв.м., загальною площею 41,9 кв.м. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зняти з реєстраційного обліку громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири, житловою площею 26,8 кв.м., загальною площею 41,9 кв.м. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звільнити квартиру житловою площею 26,8 кв.м., загальною площею 41,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від особистих речей;
- стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року припинено діяльність АТ «Уксрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».
Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» АТ «Альфа-Банк» було оформлено право власності на квартиру житловою площею 26,8 кв.м., загальною площею 41,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_1 .
Правовою підставою для права власності АТ «Альфа-Банк» стало застереження в п.п.4.5.3 Договору іпотеки від 23.03.2006 року.
Позивач вказав, що втративши право власності на квартиру, відповідно до ЦК України відповідач втратив право користування майном.
Згідно довідки Чорноморської міської ради в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Крім того, позивач зазначив, що малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований в зазначеному житловому приміщенні після укладання договору іпотеки.
Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, проте колишній власник та інші відповідачі відмовляються добровільно виселятись.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом.

26.12.2019 року представник третьої особи - служби у справах дітей ОМР надав до суду пояснення (а.с.80-82), в яких просив суд врахувати інтереси неповнолітньої дитини.

20.01.2020 року відповідачі надали до суду відзив на позов, просили суд відмовити в задоволенні позову (а.с.86-93), посилаючись на те, що:
- право власності на спірну квартиру до позивача перейшло незаконно, оскільки кредит був наданий у вигляді іноземної валюти та на момент передачі діяв ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»;
- з цього приводу до Іллічівського міського суду Одеської області 14.11.2019 року ОСОБА_1 був поданий позов до АТ «Альфа-Банк» про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірну квартиру;
- вказана квартира не була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів;
- вимоги позивача мають наслідком позбавлення житла відповідачів, однак позивачем не надається відповідачам інше житлове приміщення.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 травня 2020 року у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: служба у справах дітей ОМР, про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном та звільнення приміщення від особистих речей, було відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» ставить питання про скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 травня 2020 року, та постановлення нового, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

04.08.2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від відповідачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідачі просили в задоволенні апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» відмовити, рішення суду залишити без змін (а.с. 197-204).

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 13.01.2021 року, на 15.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с. 216-224). 
Крім того, 04.01.2021 року до Одеського апеляційного суду від служби у справах дітей ОМР надійшли письмові пояснення, в яких останні просили розгляд справи проводити без їх участі, в питанні задоволення позовних вимог просили враховувати найвищі інтереси дитини (а.с. 230-232).
При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (а.с.237), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. 
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 
Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 18.01.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що АТ «Альфа-Банк» не доведено, що квартира, з якої останній просив зобов`язати відповідачів звільнити приміщення, та яка була передана ОСОБА_1 в іпотеку банку, була придбана саме за кредитні кошти, а тому за таких умов, суд не вбачав обґрунтованих підстав для зобов`язання відповідачів звільнити приміщення, а фактично виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення буде порушувати їх житлові права.
Крім того, позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування приміщенням, зняття відповідачів з реєстраційного обліку та звільнення квартири від своїх особистих речей, є похідними, а тому задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.03.2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» (далі – кредитор) та ОСОБА_1 (далі - позичальник) укладено Договір кредиту №661/Ф03.7/026, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові коштів в сумі 15 000 доларів США зі сплатою 11,5 відсотків річних з кінцевим погашенням заборгованості по кредиту до 22 березня 2020 року (а.с.100-104).

Крім того, в той же день, а саме: 23.03.2006 року, між АКБ «Укрсоцбанк» (далі – Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (далі - Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, згідно п.п.1 якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення своїх зобов`язань за Договором кредиту №661/Ф03.7/026 квартиру під АДРЕСА_2 , житловою площею 26,8 кв.м., загальною площею 41,9 кв.м. (а.с.7-8).
У відповідності до п.4.5.3 вказаного договору, Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с.8).
26.06.2009 року до п.1.4.1 та 1.4.2. вказаного Іпотечного договору було внесено зміни (а.с.9).
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 12.06.2019 року за АТ «Укрсоцбанк» було оформлено право власності на вищевказану іпотечну квартиру (а.с.11).

У відповідності до копії довідки Чорноморської міської ради у вказаній іпотечній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10).

19.09.2019 року представник АТ «Укрсоцбанк» звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, крім того намагався врегулювати питання в досудовому порядку, що підтверджується копією вимоги про добровільне виселення та поштових направлень (а.с.12-14).
Згідно копії рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, протоколу №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк», припинено АТ «Уксрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» (а.с.15, 16-21), що підтверджуються випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань (а.с.25-26).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Іллічівського міського суду Одеської області перебуває цивільна справа№501/3913/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірну квартиру, що підтверджується копією ухвали про відкриття провадження у даній справі від 18.11.2019 року (а.с.96-97).

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі ст.ст. 41, 47 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, а також на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 
Разом з тим, відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Крім того, суд вказав, що відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

З цих підстав, доводи заявника апеляційної скарги про те, що відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України АТ «Альфа-Банк» як власник спірної квартири має право на захист свого права власності, у тому числі правом виселення із квартири, яка належить йому на праві власності, є обгрунтованими.
Також підставними є доводи заявника апеляційної скарги про те, що в даному випадку не відіграє правового значення та обставина, що в впровадженні Іллічівського міського суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом №501/3913/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірну квартиру.

Разом з тим, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР встановлюється загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення.
Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.
Таким чином, особам, які виселяються із житлового будинку (житлового приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту (позики), забезпеченого іпотекою цього житла.
При цьому суд правильно вказав, що таких правових позицій дотримувався Верховий суд України, які викладені в його постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15, та яка в подальшому була підтримана Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, провадження № 14-317цс18).

Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Крім того, відповідно до ст. 109 ЖК Української РСР виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, є неможливим. 

Вирішуючи даний спір, суд зазначив, що згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За змістом ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права. Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.
Крім того, Законом України від 22 вересня 2011 року №3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК УРСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 05.06.2019 року по справі справа № 552/1361/18, провадження № 61-45104св18, Верховного Суду від 06.07.2016р. справа №6-3173цс 15, Верховного Суду від 25 березня 2020 року по справі № 725/3449/19.

При цьому суд першої інстанції правильно входив із того, що відповідач  ОСОБА_1 , яка зареєстрована в спірній квартирі, на момент укладення Іпотечного договору від 23.03.2006 року, вже була власником нерухомого майна, оскільки зазначена квартира була придбана нею 17.12.2002 року на підставі договору купівлі-продажу.
Тобто, матеріали справи мають безспірні докази того, що спірну квартиру було придбано ОСОБА_1 не за рахунок наданого кредиту, а значно раніше.

Як було вказано вище, згідно довідки Чорноморської міської ради, у спірній квартирі АДРЕСА_3 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10).
Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» та в порядку п.п.4.5.3 Договору іпотеки від 23.03.2006 року, АТ «Альфа-Банк» було оформлено право власності на вищевказану квартиру. Тобто, вказана квартира була отримана у власність банка в позасудовому порядку та позивач був обізнаний про наявність осіб, які зареєстровані та проживають в житловому приміщенні.
Разом з тим, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що оскільки позивач не зазначив в позові постійне житло (адреса та його характеристика), яке пропонується надати відповідачам, як того вимагають приписи ст.109 ЖК України, то в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що у відповідачів мається інше житло, куди вони взмозі переїхати у разі задоволення позову, є безпідставними, оскільки матеріали справи не мають доказів того, що за відповідачами зареєстрована інша нерухомості, а отже і житло. Не надав також таких доказів і позивач у справі – АТ «Альфа-Банк».
При цьому суд правильно вказав, що відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 06.11.2019 року по справі № 362/3042/17, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи, не є безумовною підставою для виселення осіб, які проживають в цій квартирі, оскільки зазначені обставини будуть свідчити про факт втручання у право на житло згідно зі ст. 8 Конвенції, щодо пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ.

Також суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що оскільки позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування приміщенням, зняття відповідачів з реєстраційного обліку та звільнення квартири від своїх особистих речей, є похідними, то позовні вимоги не підлягають задоволенню і в іншій частині.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини ( далі –ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда        

А.І. Дрішлюк

О.С. Комлева