ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1797/21 Справа № 175/3357/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.
 
суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
за участю секретаря судового засідання - Бондаренка В.В.,

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Кіровської селищної ради, третя особа: приватна нотаріальна контора Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області про скасування заповіту, визнання домоволодіння із надвірними спорудами об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на будинок та земельну ділянку у порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Руденко В.А., про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-
                                     В С Т А Н О В И Л А:
       У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Кіровської селищної ради, третя особа: приватна нотаріальна контора Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області про скасування заповіту, визнання домоволодіння із надвірними спорудами об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на будинок та земельну ділянку у порядку спадкування за законом. 
       З урахуванням уточнених позовних вимог просив скасувати заповіт посвідчений приватним нотаріусом Руденко В.А., від імені ОСОБА_3 , на ім`я ОСОБА_1 .. 
       Визнати домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя між ним та ОСОБА_3 ..        Визнати земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя між ним та ОСОБА_3 ..        Визнати за ним право власності за законом після смерті дружини на: Ѕ частину домоволодіння яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на Ѕ частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішити питання стосовно судових витрат (т.1, а.с. 3-6, 113-116).
       Не погодившись із позовом, у березні 2017 року ОСОБА_1 , звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Просила встановити факт належності ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві особистої приватної власності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1221455400:02:007:0936. Стягнути з відповідача судові витрати (т.1, а.с. 150- 153).
       Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Кіровської селищної ради, третя особа: приватна нотаріальна контора Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області про скасування заповіту, визнання домоволодіння із надвірними спорудами об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на будинок та земельну ділянку у порядку спадкування за законом - задоволено частково.
       Визнано недійсним заповіт посвідчений приватним нотаріусом Руденко В.А., від імені ОСОБА_3 , на ім`я ОСОБА_1 ..
       Визнано домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Визнано земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..
       Визнано за ОСОБА_2 право власності за законом після смерті дружини на: Ѕ частину домоволодіння яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на Ѕ частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 2 822,85 грн.
       Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Руденко В.А., про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задоволено частково.
       Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
       Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1221455400:02:007:0936.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 645,70 грн. (т. 2, а.с. 142-148).
       Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісних позовних вимог у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги задовольнити. Вирішити питання стосовно судових витрат (т. 2, а.с. 151 - 162).
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 61).
       Відповідно до свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_5 , про що 20.05.1988 року складено відповідний актовий запис № 9 (т.1, а.с. 101).
       18 березня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб (т.1, а.с.62).
        Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2005 року по цивільній справі № 2-1443 за ОСОБА_3 визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 ) (т.1, а.с. 159).
       29.11.2013 року ОСОБА_3 , було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 , індексний номер 13714531, яким зафіксовано, що їй належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
       Об`єкт нерухомості складається з: житловий будинок літ.А-1 з господарськими будівлями та спорудами, загальна площа 88,3 кв. м., житлова площа - 46,8 кв. м.: Б - літня кухня, В - сарай, Г - сарай, Д - вхід в погріб, Е - сарай, Ж - сарай, 3 - сарай, Л -сарай, ЛІ - навіс, Н - вбиральня, О - літній душ, 01 - навіс, П - альтанка, Р - навіс, С - навіс, К - колодязь, К1 - колодязь, З/Я - зливна яма, №1-5 - огорожі, І - замощення. 
       Також ОСОБА_3 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 893336, виданого на підставі рішення сесії Кіровської селищної ради від 27.12.2012 року № 324-VI належить земельна ділянка площею 0,1500 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.
       Розпорядженням селищної голови від 10.02.2016 року вулиця Дзержинського перейменована на вулицю Тернову .
        ОСОБА_3 за життя склала заповіт, зареєстрований в реєстрі № 955 та заповіла все належне майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та все, що належало їй на час смерті ОСОБА_1 (т.1, а.с. 124).
       Як вбачається зі спадкової справи до нотаріальної контори 13 січня 2016 року з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася ОСОБА_1 , донька померлої (т.1, а.с.119).
       16 лютого 2016 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся ОСОБА_2 , чоловік померлої (т.1, а.с.129).
       Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Руденко В.А., від 05.07.2016 року ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності на частину в спільному майні подружжя померлої ОСОБА_3 , а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки на підставі відсутності у нього оригіналів документів, що підтверджують право власності на спадкове майно (т.1, а.с. 136).
       Задовольняючи частково первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх обґрунтованості, позивач виконав обов`язок по доведенню обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог. На час укладення оспорюваного правочину ОСОБА_3 , мала такий фізичний стан, який істотно впливав (обмежував) на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними, а докази, які спростовують зазначені обставини, в матеріалах справи відсутні.
       Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновкоми суду першої інстанції.
       Згідно з статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
       Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
       Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).
       Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.
       Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.
       Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
       Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
       Таким чином на заповіт, як і на будь-який інший правочин, поширюються загальні вимоги щодо їх дійсності, додержання яких є необхідною умовою його чинності.
       Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним з огляду на наступне.
       Так, пояснення свідків ОСОБА_7 , і ОСОБА_8 , опитаних у суді першої інстанції про те, що їм не було зрозуміло зміст прочитаного заповіту, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у тексті заповіту вказані особи власноруч зробили запис та свій підпис про те, що на прохання ОСОБА_3 текст заповіту ними прочитано вголос.
       Крім цього, ОСОБА_2 у своїй заяві посилається як на підставу недійсності заповіту, його відсутність при складані заповіту.
       Така позиція є помилковою, оскільки заповіт за своєю правовою природою є таємним, та не потребує присутності сторонніх осіб, в тому числі і ОСОБА_2 , як чоловіка ОСОБА_3 . 
       Посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що ОСОБА_3 , у зв`язку з онкологічним захворюванням на момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій, та не мала можливість керувати ними, є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи.
       В п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 зазначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).
       У статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
       Тобто, для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідно обов`язкове призначення судово - психіатричної експертизи.
       Отже, встановлення у судовому порядку неспроможності ОСОБА_3 в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними повинно відбуватися з урахуванням висновку посмертної судово - психіатричної експертизи.
       Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2017 року, за клопотанням представника позивача за первісним позовом призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу. Вказана експертиза виконана не була так як експертам не були надані додаткові матеріали, без яких неможливо відповісти на поставлені судом питання (т.2, а.с. 105).
       Враховуючи, що для визначення наявності у ОСОБА_3 , стану психічного розладу, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними на момент укладення правочину необхідні спеціальні знання в галузі психіатрії, однак висновок посмертної судової психіатричної експертизи у справі відсутній, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що позивачем надано належні та допустимі докази того, що волевиявлення ОСОБА_3 на час підписання заповіту не було вільним і не відповідало її волі, що вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.
       Крім того, нотаріальна дія по посвідченню заповіту ОСОБА_3  була вчинена приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А., у якої сумнівів у дієздатності заповідача на момент посвідчення заповіту, не виникало.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про скасування заповіту, визнання домоволодіння із надвірними спорудами об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на будинок та земельну ділянку у порядку спадкування за законом.
       Також, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо зустрічних позовних вимог. 
       Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
       Так, відповідно до ст. 1216 України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
       Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
       Відповідно до положень ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
       Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.
       Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику в справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
       Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику в справах про спадкування" визначено, що особа, яка звертається до суду з позовом щодо відмови у вчиненні нотаріусом тієї чи іншої дії, повинна надати до позовної заяви постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
       У п.1 листа ВССУ № 24-753/0/4-13 йдеться про обов`язковість у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.
       Матеріали справи не містять вмотивованої постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 .
       Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Позивач за зустрічним позовом під час розгляду справи не скористалася наданими їй правами, не обґрунтувала позовні вимоги, не надала суду доказів на їх підтвердження, оскільки згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
       Враховуючи, вищевикладене, зустрічні позовні вимоги є передчасними, а тому не підлягають задоволенню. 
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 12702,85 грн.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
       Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2020 року - скасувати.
       В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Кіровської селищної ради, третя особа: приватна нотаріальна контора Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області про скасування заповіту, визнання домоволодіння із надвірними спорудами об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на будинок та земельну ділянку у порядку спадкування за законом - відмовити.
       В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Руденко В.А., про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - відмовити. 
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 12 702 грн. 85 коп.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: