25.02.21
22-ц/812/379/21
Провадження №22-ц/812/379/21
ПОСТАНОВА
Іменем України
25 лютого 2021 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                      справа № 489/4786/20
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,
із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатного батька, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 14 грудня 2020 року під головуванням судді Коваленка І.В., повний текст судового рішення складений цього ж дня,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позивач зазначав, що він є батьком відповідача, отримує пенсію за віком, має діагноз - ІХС, стенокардія напруги 3 ФК, СН1, диф. атеросклеротичний кардіосклероз, глаукома обох очей, катаракта ускладнена, двосторонній кохлеоневрит, астеноневротичний, церебростенічний синдроми, ГХ ІІ, ІІ ст. ризик високий, ДОА поліостеартроз з переважним ураженням дрібних суглобів кистей рук, НФР І, хронічний геморой, ДГПЗ. Крім того є самотньою людиною похилого віку, єдиним доходом його є пенсія, інших джерел доходу він не має, проте пенсійного забезпечення йому не вистачає, оскільки значну частину коштів він витрачає на лікування та придбання ліків. Тоді як відповідач працездатний, проживає окремо, аліментних зобов`язань не має, має стабільний дохід та має змогу надавати йому щомісячну фінансову допомогу.
Посилаючись на викладене просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і довічно.
Від ОСОБА_2 надійшла до суду заява про визнання позову. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 05 жовтня 2020 року і довічно та 420 грн. 40 коп. судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 яка не брала участі у справі, просила скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що це рішення стосується її прав та інтересів, як особи, яка отримує за рішенням суду на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини -  ОСОБА_5 - з відповідача ОСОБА_2 , проте, всупереч вимогам ч. 3 ст. 36 ЦПК України її не було залучено до участі у справі. 
На думку апелянта, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд не звернув уваги на недоведеність позивачем того, що він потребує матеріальної допомоги, враховуючи розмір отримуваної ним пенсії, яка є вищою середнього рівня пенсії по Україні, а також, що відповідач відмовляється надавати таку допомогу батьку в добровільному порядку. Крім того, сторони приховали від суду той факт, що позивач окрім сина, до якого був пред`явлений позов, має ще й повнолітню доньку, а тому рішення було ухвалено без дотримання вимог ч. 2 ст. 205 СК України. Рішення постановлено без з`ясування майнового стану позивача, який за даними сервісу МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів придбав 22 серпня 2019 року у власність автомобіль Фольксваген Гольф. На думку скаржника позов є штучним, позивач діяв в інтересах відповідача, щоб останній отримав формальне рішення про стягнення з нього на користь батька аліментів, що дало б змогу відповідачу ставити питання про зменшення розміру аліментів на свого неповнолітнього сина, та фактично підставою для задоволення позову судом стало визнання його ОСОБА_2 
15 лютого 2021 року від представника ОСОБА_3 - адвоката Юрченка М.С. - до апеляційного суду надійшов попередній розрахунок судових витрат у зв`язку із розглядом справи в Миколаївському апеляційному суді апеляційної скарги ОСОБА_3 .
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини про те, що він є пенсіонером, непрацездатним, має важкі численні захворювання, потребує лікування, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач має можливість надавати, а тому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 . Доводи апеляційної скарги, про те, шо він приховав інформацію про наявність доньки, безпідставні, оскільки діючі норми законодавства не встановлюють обов`язку звернення із позовною заявою про стягнення аліментів одразу до всіх дітей. Як вказав позивач він не вказав ОСОБА_3 третьою особою тільки тому, що не знав про вирішення питання щодо стягнення аліментів на його онука в суді. А посилання апелянта на отримання ним пенсії у розмірі, що значно перевищує прожитковий мінінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому не потребує сторонньої матеріальної допомоги, необгрунтовані, так як положення ст. 202 та 203 СК України не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 13 квітня 2016 року №6-3066 цс15 та від 16 серпня 2017 року № 6-1111цс17. 
Також ОСОБА_1 надав заяву, в якій просив розглянути справу без його присутності, через продовження карантину до 28 лютого 2021 року та перебування у групі ризику через вік.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 , оскільки оскаржуване рішення не порушує її права, свободи та інтереси. Зазначає, що дійсно він не єдина дитина ОСОБА_1 , проте його рідна сестра мешкає не на території України, зв`язку із нею він не підтримує, жодної матеріальної допомоги батькові вона не надає, дружини позивач не має, а тому він є єдиною особою, яка може надати допомогу батьку. Щодо твердження апелянта, про приховування ним інформації від суду про наявність в позивача доньки, то жодної інформації у справі крім згоди з позовними вимогами він не подавав, а позивач з міркувань можливості надання саме відповідачем матеріальної допомоги звернувся з позовом до нього. Як вказав ОСОБА_2 , твердження апелянта, щодо його дій у «майбутньому» спрямованих на зменшення розміру аліментів є лише її припущенням, а доводи щодо штучності позову є безпідставними.
Також ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи без його присутності. 
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - адвокат Юрченко М.С. - підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, до закінчення судових дебатів просив також стягнути судові витрати у зв`язку із розглядом справи в Миколаївському апеляційному суді апеляційної скарги ОСОБА_3 , докази щодо розміру яких він має намір надати протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляційним судом.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Приписами ч. 1 ст. 352 ЦПК України особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, надано право на оскарження в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції.
Як вбачається з наданого апелянтом рішення Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/6157/20, вказаним рішенням було розірвано шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , повернуто останній дошлюбне прізвище " ОСОБА_3 », стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 березня 2020 року до досягнення ним повноліття. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на вищевказане судове рішення та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України. 
На час розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 Миколаївським апеляційним судом у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості щодо результатів апеляційного перегляду справи № 760/6157/20.
Отже, ОСОБА_3 мала бути залучена до розгляду справи за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів як третя особа, оскільки цей позов пред`явлено до особи, з якої за рішенням суду стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання їх малолітньої дитини, та з огляду на те, що при визначенні розміру аліментів на ОСОБА_1 суд повинен був враховувати матеріальний та сімейний стан ОСОБА_2 та виходити при цьому з найкращих інтересів дитини, яку також повинен утримувати відповідач.
Внаслідок незалучення судом першої інстанції ОСОБА_3 до участі у розгляді справи, було порушено її процесуальні права, передбачені ст. 43 ЦПК України.
За такого колегія суддів вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_3 щодо наявності у неї права на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2020 року.
Щодо посилань апеляційної скарги стосовно необґрунтованості даного судового рішення, то слід зазначити наступне.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності таких умов: походження дитини від матері, батька) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. 
Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідача ОСОБА_2 
ОСОБА_1 , 1943 року народження, знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області, де отримує пенсію за віком, сукупний розмір якої за період з 01.01.2020 року по 01.10.2020 року складає 75731,12 грн. (а.с. 32).
Відповідно до довідки Центру первинної медико-санітарної допомоги №1 від 02.07.2020 року позивач знаходиться на обліку з діагнозом: ІХС, стенокардія напруги 3 ФК, СН1, диф. атеросклеротичний кардіосклероз, глаукома обох очей, катаракта ускладнена, двосторонній кохлеоневрит, астеноневротичний, церебростенічний синдроми, ГХ ІІ, ІІ ст. ризик високий, ДОА поліостеартроз з переважним ураженням дрібних суглобів кистей рук, НФР І, хронічний геморой, ДГПЗ (а.с. 14).
Оцінивши належним чином надані позивачем докази, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що  ОСОБА_1  є непрацездатною особою похилого віку та у зв`язку з незадовільним станом здоров`я потребує матеріальної допомоги.
При цьому з огляду на доведеність позивачем належними доказами наявності у нього вищевказаних захворювань та очевидною необхідністю витрачання коштів на їх лікування, не можуть бути прийняті до уваги посилання апеляційної скарги на те, що розмір отримуваної  ОСОБА_1 пенсії є більшим за прожитковий мінімум і середній розмір пенсій в Україні та на ненадання ним документів на підтвердження розміру витрат на лікування.
Крім того ОСОБА_1 вимог про стягнення додаткових витрат на лікування в порядку ст. 203 СК не було заявлено.
Тому є безпідставними твердження апелянта, що позивач не потребує матеріальної допомоги. 
Отже, встановивши, що відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 204 СК України, для звільнення його від обов`язку утримувати свого батька та враховуючи визнання відповідачем позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів.
Проте, при визначенні розміру аліментів суд не з`ясував усіх обставин, що мають значення для справи, не перевірив чи не порушує визнання відповідачем позову прав, свобод чи інтересів інших осіб, не врахував у повному обсязі фактів, що впливають на визначення розміру аліментів. 
Так, відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Сторонами не заперечується, що крім сина ОСОБА_2 позивач також має повнолітню доньку, а відповідач - малолітнього сина.
За таких обставин, при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не в повній мірі врахував матеріальний та сімейний стан сторін, а саме, майновий стан позивача та наявність у відповідача обов`язку з утримання малолітньої дитини, не взяв до уваги можливість одержання утримання позивачем від доньки, а тому згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе змінити рішення суду, зменшивши розмір аліментів, що стягуються на утримання непрацездатного батька, з 3 000 грн до 1 000грн.
Доводи апеляційної скарги щодо штучності позову є недоведеними.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2020 року в частині розміру аліментів, що підлягає стягненню - змінити, зменшивши їх розмір з 3000 грн. до 1000 грн. щомісячно.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий                                                         В.В. Коломієць
      
     Судді                                                                  О.О. Данилова
                                                                                      
   Н.О. Шаманська 

Повний текст постанови складено 01 березня 2021 року