ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року	Львів	Справа № 140/11463/20 пров. № А/857/67/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,
з участю секретаря судового засідання –    Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі № 140/11463/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-
суддя в 1-й інстанції – Плахтій Н. Б., 
час ухвалення рішення – 10.11.2020 року, 
місце ухвалення рішення – м.Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначена,

                                                  в с т а н о в и в: 

Позивач- ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача- Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення комісії №4 від 17 лютого 2020 року з розгляду питань надання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, пільг для населення та повернення надміру нарахованої (виплаченої) житлової субсидії з жовтня 2018 року по січень 2020 року в розмірі 26657,31 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував того факту, що вона помилково у розділі IV декларації про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії, від 30 жовтня 2018 року не зазначила відомостей про те, що член господарства ОСОБА_2 зареєстрував право власності на новий причіп. Така помилка була викликана тією обставиною, що у табличці розділу IV декларації зазначено лише про автомобіль, а не про транспортні засоби. Також вказує на те, що посадові особи Департаменту соцполітики повинні були перевірити інформацію про факт наявності транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації і з дати випуску яких минуло менше 5 (п`яти) років, у осіб зі складу домогосподарства та членів їх сімей до моменту прийняття рішення про призначення житлової субсидії шляхом надіслання відповідного запиту до сервісного центру, однак станом на момент призначення житлової субсидії 11 січня 2019 року відповідач не здійснив перевірку та призначив субсидію. Звертає увагу на ту обставину, що відповідно до внесених змін до Положення про порядок призначення житлових субсидій транспортний засіб – причіп було виключено з переліку, за наявності якого субсидія не призначалась. Просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, оскільки вважає, що в результаті верифікації по домогосподарству ОСОБА_1 було виявлено невідповідності та встановлено, що в поданій декларації про доходи та витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії, позивач не задекларувала відомості про наявність у члена сім`ї позивача ОСОБА_2 транспортного засобу – причіп НОМЕР_1 , 2018 року випуску. Вказані обставини стали підставою для прийняття рішення 17 лютого 2020 №4 про припинення надання ОСОБА_1 житлової субсидії та повернення суми наданої субсидії. Крім того, зазначив, що громадянин несе відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення субсидії та на визначення її розміру. Зазначення громадянином недостовірних даних, що вплинуло на встановлення права на житлову субсидію, є підставою для припинення надання раніше призначеної субсидії відповідно до абз.4 п.22 вказаного Положення. Посилання позивача на зміни, внесені до вказаного Положення, не можуть бути застосовані, оскільки такі зміни не стосуються пом`якшення відповідальності за подання недостовірних відомостей на момент звернення за субсидією. 
Справу розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, а тому з врахуванням наведеного вище колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.
Судом встановлено, що 30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту соцполітики із заявою про призначення житлової субсидії. Одночасно з поданням цієї заяви позивач подала декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії, у розділі IV якої “Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку і з дати випуску яких минуло менше ніж 5 (п`ять) років (крім мопеда), що перебувають у власності або володінні осіб, які входять до складу домогосподарства, а також членів сім`ї осіб зі складу домогосподарства незалежно від реєстрації їхнього місця проживання (фактичного місця проживання)” в таблиці “Автомобіль марки” зазначила “немає”.
Як вбачається з рішення про призначення субсидії від 11 січня 2019 року №1, ОСОБА_1 надано субсидію на період з жовтня 2018 по квітень 2019.
Крім того, відповідно до рішень про призначення субсидії від 10 червня 2019 року та 22 жовтня 2019 року позивачу призначено субсидію на період з травня 2019 по квітень 2020 року. 
Актом №61 від 03 лютого 2020 року за результатами проведеної перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявником для призначення державних соціальних допомог, встановлено, що при перевірці достовірності інформації про доходи сім`ї ОСОБА_1 відповідачем виявлено: будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи складу домогосподарства має у своєму володінні транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації і з дати виписку якого минуло менше п`яти років (крім мопеда) – причіп НОМЕР_1 , 2018 року випуску, придбано 10 березня 2018 року. Вказана інформація зазначена у довідці за результатами аналітичного пошуку ТЗ по “НАІС ДДАІ” МВС України в ТСЦ 0741 РСЦ МВС у Волинській області від 21 січня 2020 року, згідно з якою за ОСОБА_2 10 березня 2018 року зареєстрований даний транспортний засіб.
Рішенням Департаменту соцполітики від 17 лютого 2020 року №4 припинено надання ОСОБА_1 житлової субсидії.
Крім того, як вбачається з рішення про визначення обсягу надміру виплачених коштів у вигляді житлових субсидій від 20 лютого 2020 року №1/21-86 (а.с.32), за період з жовтня 2018 року по січень 2020 року ОСОБА_1 надано житлову субсидію у розмірі 26657,31 грн. У зв`язку з тим, що не задекларовано транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації і з дати виписку якого минуло менше п`яти років (крім мопеда), встановлено, що заявниця не мала права на отримання житлової субсидії у вказаний період. Даним рішенням визначено обсяг надміру виплачених коштів в розмірі 26657,31 грн та встановлено позивачу термін для повернення надміру виплачених коштів до 25 липня 2020 року.
Повідомленням про повернення надміру виплачених коштів від 27 лютого 2020 року  позивачу вказано про прийняття рішення від 17 лютого 2020 року №4 про припинення надання житлової субсидії з березня 2020 року та запропоновано повернути надміру виплачені кошти в розмірі 26657,31 грн, які необхідно перерахувати до 25 липня 2020 року на рахунок Департаменту соцполітики.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріалами справи підтверджується та обставина, що позивач при зверненні за призначенням житлової субсидії у декларації про доходи і витрати зазначила недостовірні відомості, що вплинуло на встановлення права на житлову субсидію, тому оскаржуване рішення Департаменту соцполітики про припинення надання ОСОБА_1 житлової субсидії та рішення про повернення надміру виплачених коштів в сумі 26657,31 грн є правомірними.
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначає Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III.
Ст.5 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачає, що державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.
Відповідно до статті 9 цього Закону державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних соціальних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів витрат на найм житла, управління житлом і оплату комунальних послуг, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло.
До державних соціальних нормативів належать: гранична норма витрат на управління житлом, оплату комунальних послуг, передбачених Законом України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від отримуваного доходу; соціальна норма житла та соціальні нормативи користування комунальними послугами, з оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії громадянам; показники якості управління багатоквартирним будинком і надання комунальних послуг.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2018 року № 329) затверджено Положення про порядок призначення житлових субсидій, яке визначає умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій: щомісячної житлової субсидії на оплату внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, а також житлово-комунальних послуг, а саме: житлової послуги послуги з управління багатоквартирним будинком; комунальних послуг послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (далі Положення № 848).
Згідно з п.1 Положення № 848 житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою громадянам мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком.
Відповідно до п.2 Положення № 848 право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).
Згідно з п.13 Положення № 848 для призначення житлової субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом або іншим документом, подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання (орендарі, внутрішньо переміщені особи за фактичним місцем проживання): заяву про призначення житлової субсидії за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі заява); декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі декларація); довідки про доходи - у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня у ДФС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо і відповідно до законодавства не може бути отримана за запитом структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у порядку, встановленому цим Положенням. У разі неможливості підтвердити такі доходи довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру; договір найму (оренди) житла (у разі наявності).
У свою чергу, підпункт 2 пункту 6 Положення № 848 передбачає, що житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства має у своєму володінні транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації і з дати випуску якого минуло менше п`яти років (крім мопеда).
Так, відповідач в обґрунтування позиції щодо правомірності прийняття спірного рішення покликався саме на те, що позивач не подала достовірну інформацію про наявність у нього транспортного засобу, а саме: у поданій декларації від жовтня 2018 року про доходи і витрати осіб у Розділі IV «Відомості про транспортні засоби...» не вказала наявність у власності члена домогосподарства причепу, що суперечить вимогам п.п. 2 п. 6 Положення № 848.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на безпідставність покликань відповідача на п.п. 2 п. 6 Положення № 848, оскільки пунктом 6 врегульовано питання, за яких житлова субсидія не призначається.
При цьому, необхідно врахувати пункт 14 Положення № 848 (в редакції станом на дату призначення житлової субсидії), яким передбачено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення мають право робити запити та безоплатно отримувати у строк до 10 календарних днів від інших підприємств, установ і організацій інформацію, необхідну для призначення житлових субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за їх призначенням.
Тобто, Положенням № 848 на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень, було покладено обов`язок перевірки документів поданих заявником для отримання субсидії, і у разі встановлення обставин передбачених пунктом 6 Порядку № 848, Управління має право прийняти рішення про не призначення субсидії.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час вирішення питання про призначення позивачу субсидії жодних зауважень до наданої декларації вказано не було, що зумовило призначення субсидії.
У свою чергу, після призначення субсидії питання припинення надання такої субсидії не регулюється пунктом 6 Положення № 848, а застосування підлягають приписи пункту 22 Положення № 848 у відповідній редакції.
Так, згідно з абзацом 4 пункту 22 Положення № 848 за рішенням комісії надання раніше призначеної житлової субсидії припиняється за поданням структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, управителів, об`єднання, виконавців комунальних послуг у разі, коли: у заяві та/або декларації громадянин зазначив недостовірні дані, що вплинуло на встановлення права на житлову субсидію або визначення її розміру на суму, яка перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії.
Також, пунктом 22 Положення № 848 передбачено, що у випадках, зазначених в абзацах четвертому-восьмому цього пункту, на вимогу структурного підрозділу з питань соціального захисту населення сума надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії повертається управителем, об`єднанням, виконавцем комунальної послуги, громадянином.
Згідно з пунктом 13 Положення № 848 громадянин несе відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення житлової субсидії та на визначення її розміру. Тобто, зазначення заявником недостовірних даних, що вплинули на встановлення права на житлову субсидію або визначення її розміру є підставою для припинення надання житлової субсидії та повернення надміру виплаченої субсидії.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем під час звернення до відповідача із заявою про призначення житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг подано Декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, у Розділі IV якого «Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку і з дати випуску яких минуло менше ніж 5 років (крім мопеда), що перебувають у власності або володінні осіб, які входять до складу домогосподарства, а також членів сім`ї осіб зі складу домогосподарства незалежно від реєстрації їхнього місця проживання (фактичного місця проживання)» позивач, маючи у власності члена домогосподарства транспортний засіб- причіп, вказав, що транспортних засобів вона не має.
Колегія суддів звертає увагу на те, що підпунктом 2 пункту 6 Положення № 848 (в редакції станом на час призначення субсидії) передбачалось, що житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо: будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства має у своєму володінні транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації і з дати випуску якого минуло менше п`яти років (крім мопеда).
При цьому, за визначенням пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, причіп транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом.
Колегія суддів звертає увагу на те, що пунктом 6 Положення № 848 врегульовано не питання припинення нарахування та виплати вже призначеної житлової субсидії, а питання, за яких житлова субсидія взагалі не призначається.
Разом з тим, безпосередньо на відповідача Положенням № 848 покладено обов`язок для нарахування субсидій направляти відповідним органам запити на отримання відомостей про наявність в осіб транспортних засобів - уповноваженими органами МВС у порядку, встановленому Мінсоцполітики та МВС.
За приписами пункту 14 Положення № 848 для призначення житлових субсидій на запит структурних підрозділів з питань соціального захисту населення у п`ятиденний строк з дня його отримання подаються, зокрема, відомості про наявність в осіб транспортних засобів уповноваженими органами МВС у порядку, встановленому Мінсоцполітики та МВС.
Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення мають право робити запити та безоплатно отримувати у строк до 10 календарних днів від інших підприємств, установ і організацій інформацію, необхідну для призначення житлових субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за їх призначенням.
У спірних правовідносинах матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем (на момент вирішення питання про призначення субсидії) відповідного запиту до уповноваженого органу МВС з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність у ОСОБА_1 та членів її сім`ї зареєстрованих в установленому законодавством порядку транспортних засобів.
Будь-яких доказів, які б свідчили про свідоме неповідомлення (приховування, умисне перекручення) позивачем інформації про наявний у її власності транспортний засіб, відповідачем не надано, а судом таких не здобуто.
Також колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2019 року № 878 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 і від 27 липня 1998 р. № 1156» внесено зміни до Положення № 848, зокрема, пункт 14, яким визначено випадки, коли житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), викладено в наступній редакції: «Житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо: 1) опалювана площа житлового приміщення перевищує 120 кв. метрів для квартир у багатоквартирному будинку, 200 кв. метрів для індивідуальних будинків (крім житлових приміщень дитячих будинків сімейного типу, прийомних сімей, багатодітних сімей, сімей, у яких на початок місяця, з якого призначається субсидія, проживають троє і більше дітей, з урахуванням тих, над якими встановлено опіку чи піклування); 2) будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства має у власності транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації і з дати випуску якого минуло менше п`яти років (крім мопеда і причепа).....".
Отже, з часу набрання чинності постановою КМУ від 20 жовтня 2019 року № 878 передбачено можливість призначення житлової субсидії особам, які мають у власності транспортний засіб причіп, що в свою чергу, виключає можливість застосування до вказаних осіб заходів відповідальності у вигляді припинення надання призначеної житлової субсидії та повернення суми надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії.
На противагу вищезазначеному до позивача застосовано заходи відповідальності передбачені пунктом 125 Положення № 848 (в редакції чинній на момент виявлення порушення), зокрема, у випадках, зазначених в абзацах четвертому-сьомому пункту 119 цього Положення, на вимогу структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, який призначив житлову субсидію, сума надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії повертається громадянином, а сума житлової субсидії, яка надавалася не у грошовій формі, повертається управителем, об`єднанням, виконавцем комунальних послуг шляхом зняття відповідних сум з особових рахунків отримувачів субсидії. У разі призначення житлової субсидії громадянину на наступний період структурний підрозділ з питань соціального захисту населення може утримувати суму надміру виплаченої житлової субсидії під час виплати щомісячних сум субсидій шляхом їх зменшення не більш як 20 відсотків.
Колегія суддів звертає увагу на те, що з часу набрання чинності постановою КМУ №878 від 20 жовтня 2019 року передбачено можливість призначення житлової субсидії особам, які мають у власності транспортний засіб причеп, що, в свою чергу, виключає можливість застосування до особи заходів відповідальності у вигляді припинення надання призначеної житлової субсидії та повернення суми надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії.
Згідно із ст.58 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Офіційне тлумачення цього положення надано рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 р. № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).
Так, Конституційним Судом України наголошено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти як таку, що починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб`єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.
Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).
Водночас, Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.
Зазначена правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2705цс16.
У спірних правовідносинах, на думку колегії суддів, з часу набрання чинності постановою КМУ від 20 жовтня 2019 року № 878, редакція Постанови № 848 виключає можливість застосування до особи заходів відповідальності у зв`язку з не відображенням у декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, відомостей про транспортний засіб - причіп, що не було враховано відповідачем при прийнятті рішення про припинення надання призначеної житлової субсидії та повернення суми надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії.
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваного рішення про припинення надання позивачу житлової субсидії та повернення надміру виплачених коштів, а тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення.
Доводи апеляційної скарги позивача, на думку колегії суддів, є підставними та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а  ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"  передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.
Керуючись ст. 229, 242, 243, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі № 140/11463/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Луцької міської ради щодо прийняття рішення від 17 лютого 2020 року № 4 про повернення надміру виплачених коштів та припинення надання житлової субсидії з березня 2020 року.
Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 17 лютого 2020 року № 4 про повернення надміру виплачених коштів в розмірі 26657,31 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 09 березня 2021 року.