Справа № 991/1570/21
Провадження № 1-кс/991/1601/21

У Х В А Л А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року                                                                        м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Вищого антикорупційного суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Директора Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
04.03.2021 до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність Директора Національного антикорупційного бюро України (далі – НАБУ), яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР) відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою від 01.03.2021.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 04.03.2021 скаргу  ОСОБА_3 було призначено до розгляду.
1. Вимоги скарги.
У скарзі ОСОБА_3 зазначає, що він повідомив НАБУ і одночасно інші силові структури про щойно виявлений груповий злочин судді ОСОБА_4 , службових злочинів судді ОСОБА_5 , які покривають злочини прокурорів на справі умисного вбивства його брата внаслідок хабарування прокурорів ГПУ. Заявник зазначає, що його заява-повідомлення була зареєстрована у приймальній НАБУ від 01.03.2021 (вх. № С-2680) про щойно вчинені службовий злочин судді Дарницького районного суду ОСОБА_4 , з наданням переконливих доказів ознакам службових злочинів судді, вчиненого в покриття рецидивних і систематичних службових злочинів судді Печерського суду м. Києва ОСОБА_5 на покриттях злочинів по ДБР, прокурорів офісу ГПУ і офіцерів вищого кадрового складу СБУ. 
ОСОБА_3 вважає, що після отримання його повідомлення уповноважені особи НАБУ набули обов`язку діяти в порядку ст. 214 КПК України і внести відомості в ЄРДР та негайно постановою прокурора призначити розслідування цього групового корупційного злочину. Крім цього, ОСОБА_3 звинуватив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у самоправному знищенні пакетів заяв про злочини на власний розсуд.
Заявник просить визнати протизаконною бездіяльність уповноважених і неуповноважених на дії по ст. 214 КПК України осіб НАБУ по недотриманню вимог ст. 214 КПК України і порушення його конституційного права на судовий захист від корупційних службових злочинів судді ОСОБА_4 на злочинах судді ОСОБА_5 , та зобов`язати уповноважених осіб НАБУ внести відомості за заявою № 879 від 01.03.2021, одночасно зобов`язати НАБУ порушити кримінальне провадження до нього особисто по ст. 383 КК України за нібито «завідомо неправдиве» повідомлення про ці групові злочини судді ВАСУ ОСОБА_4 .

2. Судовий розгляд.
Під час судового засідання ОСОБА_3 підтримав доводи скарги та надав додаткові пояснення. Заявник зазначив, що суддя ОСОБА_8 відмовилась вносити відомості до ЄРДР за його заявою щодо прокурорів Венедіктової та Говди. В свою чергу суддя ОСОБА_4 відмовилась вносити відомості за заявою щодо злочинів судді ОСОБА_8 , і таким чином вчинила злочин.

09.03.2021 представник НАБУ надіслав пояснення по справі. Він зазначив, що до НАБУ надійшла заява ОСОБА_3 від 01.03.2021 № 879, зареєстрована 01.03.2021 № С-2680, щодо можливих протиправних дій судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_4 за обставин, викладених у зверненнях та з інших питань. Представник НАБУ повідомив, що у заяві ОСОБА_3 не наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення вказаним суддею кримінального корупційного правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів НАБУ, а тому підстави для внесення відомостей до ЄРДР відсутні. Враховуючи, що розгляд інших порушених ОСОБА_3 у заяві питань не віднесено до компетенції НАБУ, вказану заяву листом № 11-225/7101 від 05.03.2021 скеровано для розгляду відповідно до компетенції до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, про що ОСОБА_3 було повідомлено та надано відповідне роз`яснення листом із аналогічними реквізитами.
Представник НАБУ просив відмовити у задоволенні скарги та розглянути скаргу без його участі. 

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
3. Оцінка та висновки слідчого судді.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги з таких підстав.

3.1. Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Отже бездіяльність, передбачена п.1. ч.1 ст. 303 КПК України, наявна у випадку, якщо:
1) заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення були отримані належним суб`єктом (слідчим, дізнавачем, прокурором);
2) така заява чи повідомлення містять відомості про кримінальне правопорушення;
3) відомості, які містяться у заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення, не були внесені до ЄРДР протягом встановленого строку (24 годин відповідно до вимог КПК України).
З наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_3 01.03.2021 на особистому прийомі в НАБУ подав заяву про службові злочини № 879.

3.2. У ч. 5 ст. 216 КПК України зазначено, що детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-5, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з таких умов: 1) злочин вчинено визначеним законом суб`єктом (серед яких судді); 2) розмір предмета злочину або завданої ним шкоди в п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на час вчинення злочину (якщо злочин вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків); 3) злочин, передбачений статтею 369, частиною першою статті 369-2 Кримінального кодексу України, вчинено щодо службової особи, визначеної у частині четвертій статті 18 Кримінального кодексу України або у пункті 1 цієї частини.
У заяві ОСОБА_3 зазначено про можливе вчинення суддею Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 256, ст. 396, ст. 111, ч. 3 ст. 109, ч. 2 ст. 375 КК України. 
Враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України, за версією ОСОБА_3 , було вчинено суб`єктом, визначеним у п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України, слідчий суддя робить висновок, що серед зазначених у заяві від 01.03.2021 кримінальних правопорушень є таке, що підслідне детективам НАБУ. Тому детективи НАБУ уповноважені вносити відомості до ЄРДР за такою заявою.

3.3. У письмових поясненнях представником НАБУ було підтверджено факт звернення ОСОБА_3 із заявою від 01.03.2021 та факт невнесення відомостей до ЄРДР.
Таким чином факт звернення із заявою до належного суб`єкта (НАБУ) та факт невнесення відомостей, які містились у цій заяві до ЄРДР, не викликає сумніву.

3.4. Для висновку про бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР необхідно встановити, що подана заява дійсно є заявою про вчинення кримінального правопорушення та містить відповідні відомості.
У п. 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 (справа № 818/1526/18, провадження № 11-1263апп18) зазначено, що у межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.
Згідно ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України).
Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
У заяві від 01.03.2021 ОСОБА_3 вказує про систематичні, групові за співучасті з прокурорами офісу ГПУ і прокуратури м. Києва, службові злочини судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 , про оскарження ним бездіяльності корупціонерів Офісу ГПУ, прийняття рішень про внесення відомостей до ЄРДР, тощо.
Серед іншого ОСОБА_3 зазначає таке: коли справа за скаргою щодо бездіяльності корупціонерів вищого кадрового складу СБУ потрапила до судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_4 , вона сфабрикувала не ухвалу, а фантастичне оповідання на вільну тему та повністю спотворила тлумачення норм КПК України і підзаконних актів, що суперечить вимогам ст. 214 КПК України, маючи намір вигородити суддю ОСОБА_8 від покарання за масові злочини по Печерському суду. 
Заявник називає ухвали судді ОСОБА_4 протизаконними та завідомо неправосудними, і вбачає в цьому прямий умисел по покриттю злочинів колеги по люстрації з Печерського суду. На його думку такі дії судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_4 свідчать про вчинення нею 04.02.2021 по справі № 761/33490/20-к злочинів з такими кваліфікаціями, як зловживання посадою судді у своїх корисливих інтересах (ч. 2 ст. 364 КК України), сприяння учасникам злочинних організацій та укриття їх злочинної діяльності, які вчиняються службовою особою на посаді судді (ч. 2 ст. 256 КК України), приховування масових злочинів по правоохоронним органам України (ст. 396 КК України), державна зрада національним економічним і правоохоронним інтересам та перехід на бік ворожих корупційно-кримінальних формувань (ст. 111 КК України), вчинення свідомих протиправних і протизаконних дій на сприяння організованим злочинним групам по силовим структурам України на повалення конституційного ладу України і знищення законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності по Україні (ч. 3 ст. 109 КК України) та завідомо неправосудне рішення (ч. 2 ст. 375 КК України).
Зі змісту скарги та заяви, а також додаткових пояснень, зазначених у судовому засіданні, слідчий суддя встановив, що всі доводи ОСОБА_3 пов`язані з його незгодою із рішенням, постановленим суддею Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_4 за результатами розгляду його скарги. 
ОСОБА_3 вбачає злочинну змову у діях судді, вказує на існування злочинного умислу на приховання злочинів інших посадових осіб прокуратури та правоохоронних органів, однак не визначає в яких діях ця злочинна змова полягає.
ОСОБА_3 наводить велику кількість доводів щодо його незадоволення діяльністю судів, прокуратури та правоохоронних органів в цілому, та окремих суддів.
Проте ухвалення судового рішення, з яким не погодився ОСОБА_3 , не може автоматично свідчити про вчинення злочину.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У своїй постанові від 16.05.2019 Верховний Суд у складі колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».
При розгляді цієї скарги слідчий суддя також враховує, що згідно зі ст. 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується принципом верховенства права. Відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.
На даний час існує як можливість оскарження судових рішень до суду вищої інстанції у визначених законом випадках, так і процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності судді.
Відповідно до пунктів 66, 68, 69 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11.2010 тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності, крім випадків злочинного наміру. 
Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд. Такі дії слід розцінювати як спроби втручання у правосуддя, тиску на суд і суддів, намагання протиправно використовувати суди для відстоювання інтересів певних груп чи осіб не процесуальним шляхом, поза межами процедури оскарження судових рішень, що є прямим порушенням вимог закону щодо незалежності судів та суддів. Така ситуація є загрозою для засад демократичного устрою, забезпечення прав та свобод людини і громадянина через можливе зниження їх рівня захисту судом, адже ухвалення позитивного рішення може бути тільки на користь однієї сторони судового процесу, а інша – завжди буде незадоволена результатом розгляду справи. Саме тому початок досудового розслідування щодо судді у разі незгоди з його рішенням є тиском на суд, і не є виправданим та ефективним для встановлення справедливості у конкретній справі.
Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 щодо внесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 01.03.2021.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-р(ІІ)/2020 від 17.06.2019 (у справі № 3-180/2018(1644/18) положення ч. 3 ст. 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення було визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), у зв`язку з чим ці положення втратили чинність з дня ухвалення такого рішення.
Керуючись ст. ст. 24, 214, 303, 306, 307 КПК України слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні скарги на бездіяльність Директора Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою від 01.03.2021 (вх. №С-2680 від 01.03.2021).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду (01601, м. Київ, пров. Хрестовий, 4).
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя                                                                  ОСОБА_1