ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3798/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 січня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
Судді-доповідача                         Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                               Костюк Л.О. та Пилипенко О.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року у справі   за позовом ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві   про зобов`язання вчинити дії,
  
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) про зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії з урахуванням перерахунку коефіцієнта заробітної плати, яка береться для обрахунку пенсії без урахування періоду березень, травень, липень, листопад 1996 року, березень, квітень, червень, листопад, грудень 1997 року, грудень 1998 року, січень, червень, жовтень, листопад, грудень 2005 року, травень 2006 року, грудень 2007   року, січень 2008 року, лютий - вересень, грудень 2009 року, січень-липень, вересень-листопад 2010 року, лютий, травень, червень, жовтень, листопад, грудень 2011 року, січень, лютий, травень, червень, липень, листопад, грудень 2012 року, січень-червень, серпень-жовтень, грудень 2013 року, січень-серпень, жовтень-листопад 2014 року, січень-серпень, листопад, грудень 2015 року, січень-травень, липень 2016 року.  
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.  
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що періоди страхового стажу, які можуть бути виключені при здійсненні розрахунку пенсії, сукупно не можуть перевищувати   60-ти календарних місяців та 10% страхового стажу особи, що є граничними імперативними нормами. Так, суд першої інстанції встановив відсутність підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача, виключивши з періоду, за який враховується заробітна плата/дохід для обчислення пенсії, обрані ним періоди.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.  
Як зазначено апелянтом в апеляційній скарзі, Окружний адміністративний суд міста Києва при розгляді цієї справи віддав перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції, порушуючи засади змагальності сторін, без будь-яких заперечень з боку суб`єкта владних повноважень та, діючи в інтересах суб`єкта владних повноважень, з власної ініціативи навів у рішенні обґрунтування для відмови у позові, що є несумісним з вимогами ч.1 ст. 2, ч. 1 ст. 9 КАС України.
З цих та інших підстав апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції, так як вважає, що висновки, зроблені судом під час розгляду справи не досліджені належним чином та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а   також не погоджується з правовою оцінкою фактичних обставин справи, даними судом першої інстанції.  
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2020 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.  
Відповідачем по справі подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві за віком на пільгових умовах з списком № 2, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".  
Представник позивача - ОСОБА_1 03.12.2018 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій він просив виключити з розрахунку заробітку періоди: березень, травень, липень, листопад 1996 року, березень, квітень, червень, листопад, грудень 1997 року, грудень 1998 року, січень, червень, жовтень, листопад, грудень 2005 року, травень 2006 року, грудень 2007   року, січень 2008 року, лютий - вересень, грудень 2009 року, січень-липень, вересень-листопад 2010 року, лютий, травень, червень, жовтень, листопад, грудень 2011 року, січень, лютий, травень, червень, липень, листопад, грудень 2012 року, січень-червень, серпень-жовтень, грудень 2013 року, січень-серпень, жовтень-листопад 2014 року, січень-серпень, листопад, грудень 2015 року, січень-травень, липень 2016 року.
Натомість відповідачем листом від 13.02.2019 № 29689/02 відмовлено у виключенні   з розрахунку заробітку заявлені позивачем періоди та повідомлено, що пенсію позивача обчислено з урахуванням страхового стажу 36 років 2 місяці 15 днів та заробітної плати, визначеної за період роботи з 01.07.2000 по 20.11.2017. Автоматично оптимізовано заробітну плату за період з 01.11.2012 по 31.05.2016.
Позивач, вважаючи такую відмову протиправною, а своє право на виключення з розрахунку заробітку відповідні періоди порушеним, звернувся до суду з цим позовом.  
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ), «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №    1788-XII).
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією  та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.
За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 01 липня 2000 року до 01 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14    статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.
Статтею 87 Закону № 1788-XII    передбачено, що нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії.
Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Згідно зі статтею 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Відповідно до    статті 1 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу обчислено пенсію із урахуванням страхового стажу   36 років 2 місяці 15 днів та заробітної плати, визначеної за період роботи з 01.07.2000 по 30.11.2017. Автоматично оптимізовано заробітну плату за період з 01.11.2012 по 31.05.2016, що становить 43 календарних місяці (10% від загального стажу 434 календарних місяці ((36 Ч 12 місяців + 2 місяці) Ч10 %)). Відтак, пенсійним органом при призначенні ОСОБА_1  автоматично здійснено виключення найбільш оптимального періоду страхового стажу у розмірі 10 % від тривалості загального страхового стажу.
Позивач вважає, що він не в повній мірі скористався своїм правом, передбаченим вищезазначеною нормою Закону та просив виключити з розрахунку періоди: березень, травень, липень, листопад 1996 року, березень, квітень, червень, листопад, грудень 1997 року, грудень 1998 року, січень, червень, жовтень, листопад, грудень 2005 року, травень 2006 року, грудень 2007   року, січень 2008 року, лютий - вересень, грудень 2009 року, січень-липень, вересень-листопад 2010 року, лютий, травень, червень, жовтень, листопад, грудень 2011 року, січень, лютий, травень, червень, липень, листопад, грудень 2012 року, січень-червень, серпень-жовтень, грудень 2013 року, січень-серпень, жовтень-листопад 2014 року, січень-серпень, листопад, грудень 2015 року, січень-травень, липень 2016 року.
За приписами згаданої частини першої статті 40   Закону №1058-ІV період оптимізації до 60 календарних місяців складається з: будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону; будь-якого періоду страхового стажу підряд, при цьому, сума вказаних періодів не може бути більшою 10% страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Інакше кажучи, за цими нормами права пенсіонер вправі вимагати виключити з періодів страхового стажу з 1 липня 2000 року і обраних ним періодів до початку липня 2000 року 10 % найменш вигідних за коефіцієнтами заробітної плати періодів страхового стажу поспіль. Періоди страхового стажу можуть бути різні, складатися з кількох часових проміжків часу.
Такий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 13.02.2019   у справі № 756/17125/14-а.
Як вбачається з матеріалів справи та апеляційної скарги, позивач просить зробити перерахунок пенсії шляхом виключення періодів, що не йдуть підряд, а виокремлені вибірково, складаються з окремих місяців чи кількох місяців поспіль, часто чергуються та перебувають упереміш з періодами страхового стажу, який пенсіонер не бажає виключати, але між цими періодами виключені періоди утворюють ряд страхового стажу, з наявністю якого закон дозволяє провести обчислення і призначення максимально можливої пенсії.
У контексті конкретних обставин цієї справи суд першої   інстанції дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії позивача з урахуванням виключення запропонованих ним періодів, за який враховується заробітна плата/дохід для обчислення пенсії.
Системний аналіз викладених правових норм дає підстави стверджувати,   що законодавцем чітко встановлено підстави для можливості особи виключити додатково понад 10 відсотків тривалості страхового стажу для обчислення пенсії періоди отримання заробітної плати з 01.07.2000 року до 01.01.2005 року, а саме - у разі перебування особи в зазначений період на строковій військовій службі, навчанні, догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Отже без наявності вищезазначених підстав в зазначений період (з 01.07.2000 року до 01.01.2005 року), він не може бути додатково виключений із розрахунку заробітної плати.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про відсутність   підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача, виключивши з періоду, за який враховується заробітна плата/дохід для обчислення пенсії, обрані ним періоди.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги у сукупності, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний аргумент.
Згідно зі статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32), зокрема у п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, 4909/04 зазначив, що згідно з його усталеною практикою, що відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав  висновків суду не спростовують.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                   
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року слід залишити без змін.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподілу не підлягають.
          Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:
  
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                        О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                                            Л.О. Костюк

                                                                                                     О.Є. Пилипенко