ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 р.	Справа № 480/519/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції С.О. Бондар) від 10.06.2020 року (повний текст складено 19.06.20 року) по справі №480/519/20
за позовом            ОСОБА_1 
до           Головного управління Національної поліції в Сумській області
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області № 1 від 02.01.2020 в частині застосування до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області № 1 о/с від 03.01.2020 “По особовому складу” в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення на підставі наказу від 02.01.2020 № 1;
- поновити на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Буринського відділення поліції Конотопського відділу поліції ГУНП в Сумській області з 04 січня 2020 року;
- стягнути середній заробіток за вимушений прогул.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до наказу ГУНП від 06.12.2019 №1179 “Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії” до ГУНП надійшла інформація про те, що Територіальним управлінням ДБР здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі – КК України) щодо можливих неправомірних дій з боку інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Буринського відділення поліції (Буринського ВП) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та поліцейського цього ж сектору сержанта поліції ОСОБА_2 . З метою встановлення причин та умов, що сприяли вказаній події за вказаним фактом було призначене службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію. Проте, дисциплінарна комісія вийшла за межі наданих їй наказом повноважень та досліджувала інші матеріали реєстрації в журналі єдиного обліку (далі – ЄО) Буринського ВП, які не мали стосунку до обставин, що стали підставою для призначення даного службового розслідування. На думку комісії, під час вивчення таких матеріалів було виявлено порушення службової дисципліни, що виразилося у ігноруванні завдань та обов`язків визначених посадовою інструкцією, Присяги працівника поліції, невиконання вимог частин 1, 2, 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), вимог ст. 3, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18; п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України “Про Національну поліцію”, ігнорування вимог пп. 1 п. 1, п. 6 розділу II, пп. 7 п. 1 розділу IX Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 16.02.2018 №111 (далі – Інструкція №111), що виразилось  у не здійсненні оперативного реагування на повідомлення про сімейне насильство (ЄО Буринського ВП №3249 від 26.11.2019), ігноруванні вимог абз. 2 ст. 19 Закону України “Про звернення громадян”, невиконання вимог пункту 1 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100(далі - Порядок), що виразилося у неприйнятті заяви від заявника під час реагування на повідомлення про шахрайство (ЄО Буринського ВП № 2565 від 13.09.2019) та передчасного прийняттярішення по вказаному зверненню, шляхом списання його електронним рапортом про результати відпрацювання виклику, ігноруванні  пунктів 3, 8 частини 1 ст. 23 Закону України “Про Національну поліцію”, що виразилося у неналежному реагуванні на повідомлення про сімейне насильство (ЄО Буринського ВП №2732 від 28.09.2019), та не вжиття заходів щодо притягнення винного до адміністративної відповідальності. Позивач зазначив, що комісія не надала йому можливості надати пояснення стосовно зазначених фактів. Крім того, позивач вважає, що вказані звинувачення у порушенні чинного законодавства є безпідставними, оскільки дисциплінарних проступків зазначених у матеріалах службового розслідування він не вчиняв.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість та правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Зазначив, що службове розслідування призначене наказом від 06.12.2019 № 1179 на підставі інформації про досудове розслідування у кримінальному провадженні №62019170000001216 від 29.11.2019 за ч. 3.ст.368 КК України, однак інших фактів –підстав для проведення службового розслідування у відповідача не було, а тому встановлення нових фактів порушення дисципліни в рамках службового розслідування – є виходом комісії за межі повноважень, та порушенням ч.2 ст.13 Дисциплінарного статуту. Дисциплінарна комісія після встановлення відсутності в його діях дисциплінарно проступки, пов`язаного з вимаганням та одержанням неправомірної вигоди, безпідставно розпочала перевіряти всі матеріали ЖЕО та виявляти інші факти вчинення ним порушень. Вказав, що його було позбавлено можливості давати пояснення, користуватися правничою допомогою, а про підстави проведення службового розслідування він дізнався з оскаржуваного наказу. Відповідачем не досліджено  та не встановлено ступінь вини; обставин, що пом`якшують чи обтяжують ступінь і характер відповідальності; відомості, які характеризують його особу; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступки; вид і розмір заподіяної шкоди. Зауважив, що про факт сімейного насильства (ЄО Буринського ВП №3249 від 26.11.2019)  йому стало відомо зі слів чергового ЧЧ Буринського ВП ГУНП, який зателефонував 26.11.2019 о 21:33 год., на що було відредаговано шляхом здійснення руху на службовому автомобілі за зазначеною адрескою, однак на виїзді з м.Буринь ( 26.01.2019 о 21:44 год) йому повторно зателефонував черговий ОСОБА_3 та надав команду списати вказане повідомлення рапортом із зазначенням про те, що на вимогу працівників поліції двері за вказаною адресною ніхто не відчинив, а тому не можливо опитати осіб, на яких вказує заявниця, що ним і було зроблено. Судом першої інстанції не було проаналізовано довідку від 03.12.2019, відповідно до якої наряд група реагування патрульної поліції (далі – ГРПП) на виклик не направлявся, що свідчить про те, що керівництву Буринського ВП було відомо про те, що  черговий ОСОБА_3 дав вказівку не виїжджати на вказаний виклик. Щодо неприйняття заяви від заявника під час реагування на повідомлення про шахрайство (ЄО Буринського ВП № 2565 від 13.09.2019) зазначив, що заявник ОСОБА_4 наполягав на тому, що заяву писати не буде, а чому дружина заявника повідомили протилежне йому не відомо, оскільки з нею він взагалі не спілкувався і за обставин спілкуванням із заявником вона присутня не була. З приводу незаконного  реагування на повідомлення про сімейне насильство та не вжиття заходів щодо притягнення винного до адміністративної відповідальності (ЄО Буринського ВП № 2732 від 28.09.2019) вказав, що позивачем було відредаговано шляхом прибуття на місце виклику, де з`ясувавши всі обставини доповів про них черговому. За вказівкою чергового та у зв`язку з необхідністю проведення додаткової перевірки для притягнення винних осіб до відповідальності вказані матеріали були передані до чергової частини і за вказівкою керівника дільничному інспектору для проведення перевірки та прийняття рішення стосовно винних осіб. Зазначив, що оскільки позивачем перевірка не проводилась, він не був зобов`язаний складати адміністративний протокол.
Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник  підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 28.12.2015 до 03.01.2020 проходив службу в Національній поліції України на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Буринського відділення поліції Конотопського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області.
          Наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області № 1 від 02.01.2020 до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на підставі ст.ст.11, 12, 13, 19 Дисциплінарного статуту застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, що виразилося у ігноруванні завдань та обов`язків визначених посадовою інструкцією, Присяги працівника поліції, невиконання вимог частин 1, 2, 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, вимог ст. 3, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18; п. 5 ч. 1    ст. 23 Закону України “Про Національну поліцію”, ігнорування вимог пп. 1 п. 1, п. 6 розділу II, пп. 7 п. 1 розділу IX Інструкції №111, що виразилося у не здійсненні оперативного реагування на повідомлення про сімейне насильство (ЄО Буринського ВП № 3249 від 26.11.2019), ігноруванні вимоги абз. 2 ст. 19 Закону України “Про звернення громадян”, п. 1 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, що виразилося у неприйнятті заяви від заявника під час реагування на повідомлення про шахрайство (ЄО Буринського ВП № 2565 від 13.09.2019) та передчасного прийняття рішення по вказаному зверненню, шляхом списання його електронним рапортом про результати відпрацювання виклику, ігноруванні п. 3, 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", що виразилося у неналежному реагуванні на повідомлення про сімейне насильство (ЄО Буринського ВП № 2732 від 28.09.2019) та не вжиття заходів щодо притягнення винного до адміністративної відповідальності, на підставі статей 11, 12, 13, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (т.1 а.с.16-18).
Згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області № 1 о/с від 03.01.2020 “По особовому складу”, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію” старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення на підставі наказу від 02.01.2020 №1 (т.1 а.с.19).
Не погоджуючись із правомірністю вказаних наказів, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області № 1 від 02.01.2020 в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції та наказу № 1 о/с від 03.01.2020 “По особовому складу” в частині звільнення його зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення на підставі наказу від 02.01.2020 № 1, а відтак відсутності підстав для поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Національну поліцію", завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Згідно з ст. 6 Закону України "Про Національну поліцію", поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 12 Закону України "Про Національну поліцію", поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського. Поліція не має права відмовити в розгляді або відкласти розгляд звернень стосовно забезпечення прав і свобод людини, юридичних осіб, інтересів суспільства та держави від протиправних посягань з посиланням на вихідний, святковий чи неробочий день або закінчення робочого дня.
Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський зобов`язаний:          1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;                 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції (ч. 2 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію").
Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначені Дисциплінарним статутом.
Згідно положень статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
У відповідності до ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, до змісту службової дисципліни також віднесено такі обов`язки поліцейського як: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;                            6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, у розумінні ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту визнається дисциплінарним проступком.
Відповідно до ч.3 ст. 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися дисциплінарні стягнення, в тому числі і звільнення з посади та звільнення із служби в поліції.
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено ст.19 Дисциплінарного статуту.
Відповідно до ч.1-4 ст.14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. 
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначена Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі – Порядок № 893).
За приписами п.1 Розділу ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Абз.1 п. 2 вказаного Порядку визначено, що службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі інформації про здійснення Територіальним управлінням ДБР досудового розслідування КП №62019170000001216 за фактом вимагання та одержання поліцейськими Буринського ВП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 неправомірної вигоди, наказом начальника ГУНП в Сумській області №1179 від 06.12.2019 призначено службове розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими поліцейськими Буринського ВП, зокрема позивачем.
Згідно матеріалів службового розслідування комісія не виявила в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, пов`язаного з вимаганням та одержанням неправомірної вигоди, у зв`язку з чим, дана обставина не стала підставою звільнення позивача, однак встановила вчинення ним інших дисциплінарних проступків, що послугували підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.  
В ході службового розслідування встановлено, що 26.11.2019 на телефон чергової служби Буринського ВП надійшло повідомлення від громадянки про те, що її колишній чоловік ОСОБА_5 у с. Миколаївка Буринського району вчиняє сімейну сварку з її сином (ЄО Буринського ВП № 3249 від 26.11.2019). Оперативний черговий Буринського ВП направив на місце події групу реагування патрульної поліції (ГРПП) у складі Пурдеса В.В. та ОСОБА_2 . За результатами виконання завдання ОСОБА_1 склав рапорт, про те, що у ході виїзду на місці події за адресою: АДРЕСА_1 ніхто вхідні двері до будинку не відчинив, що унеможливило опитування учасників події.
Відповідно до п.6 розділу II Інструкції №111, поліцейський незалежно від місцеперебування після отримання доручення диспетчера або оперативного чергового щодо реагування на правопорушення або подію зобов`язаний негайно здійснити всі необхідні заходи щодо безумовного виконання такого доручення.
Підпунктом 7 пункту 1 розділу IX Інструкції № 111 передбачено, що у разі реагування на правопорушення або подію, які не містять ознак злочину, невідкладно забезпечити збір необхідних матеріалів перевірки.
Однак службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у порушення вимог пп. 1 п. 1, п. 6 розділу II, пп. 7 п. 1 розділу IX Інструкції № 111, фактично на місце події взагалі не виїжджали, і після отримання завдання на службовий планшет, продовжували залишатися у м. Буринь.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, в діях позивача вбачаються ознаки дисциплінарного проступку у вигляді невиконання доручення оперативного чергового Буринського ВП щодо реагування на правопорушення або подію.
Посилання апелянта на те, що на вказаний  факт сімейного насильства, про який йому стало відомо зі слів чергового ЧЧ Буринського ВП ГУНП, який зателефонував 26.11.2019 о 21:33 год., ним було відредаговано шляхом здійснення руху на службовому автомобілі за зазначеною адресою, однак на виїзді з м.Буринь (26.01.2019 о 21:44 год) йому повторно зателефонував черговий ОСОБА_3 та надав команду списати вказане повідомлення рапортом із зазначенням про те, що на вимогу працівників поліції двері за вказаною адресною ніхто не відчинив, колегія суддів відхиляє, оскільки з письмових пояснень оперативного чергового Буринського ВП ОСОБА_3 вбачається, що він не давав розпорядження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виїзжати на місце події в с. Миколаївка. Тим більше не давав вказівки скласти завідомо неправдивий рапорт про нібито виїзд на місце події.
Доводи позивача про те, що судом першої інстанції не було проаналізовано довідку від 03.12.2019, відповідно до якої наряд ГРПП на виклик не направлявся, що свідчить про те, що керівництву Буринського ВП було відомо про те, що черговий ОСОБА_3 дав вказівку не виїжджати на вказаний виклик, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до змісту вказаної довідки наряд ГРПП не направлявся під час первинного реагування на події, без зазначення дати та часу, тоді як період, за який розглянуто повідомлення ОСОБА_6 –з 24.11.2019 по 03.12.2019.
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положеньКонституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені    Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України “Про Національну поліцію”, “Про запобігання корупції” та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.
У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції,   що вищевказані обставини є серйозним дисциплінарним проступком, який має наслідком застосування дисциплінарного стягнення. При цьому, враховуючи їх характер, ступень тяжкості, колегія суддів вважає недоцільним надання оцінки інших встановлених під час службового розслідування порушень.
З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків ч.2 ст.14 Дисциплінарного статуту передбачено проведення службового розслідування, під яким відповідно до ч.1 ст.14 цього ж статуту розуміється діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Судовим розглядом встановлено, що у спірних правовідносинах службове розслідування було призначено та проведено.
Згідно з ч. 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту, під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Тобто, всі юридичні фактори, які мають юридичне значення для вирішення питання про дисциплінарне покарання поліцейського повинні бути викладені дисциплінарною комісією у висновку службового розслідування.
Відповідно до ч. 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту, під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Отже, у процедурі дисциплінарного провадження відносно поліцейських законодавець наділив свободою адміністративного розсуду одразу двох учасників, а саме: дисциплінарну комісію та керівника, дискреція кожного з яких є вільною, самостійною і незалежною один від одного (тобто межі дискреції цих суб`єктів дисциплінарного провадження не перетинаються, а вчинені адміністративні волевиявлення не мають безумовно імперативного характеру).
У тексті Висновку Дисциплінарною комісією достатньою мірою викладені доводи з приводу ставлення позивача до служби у спосіб відтворення змісту службової характеристики.
Посилання позивача на відсутність у комісії повноважень на проведення службового розслідування за іншими фактами ніж той, що вказаний у наказі про службове розслідування – факт вимагання та отримання неправомірної вигоди, колегія суддів відхиляє, оскільки за приписами ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться з метою своєчасного повного, об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного го проступку. Крім того, положеннями абз. 2 ст. 4 розділу V Порядку № 893 визначено, що службове розслідування має встановити наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій, що і було зроблено дисциплінарною комісією у даному випадку.
При цьому, частиною 7 ст.14 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування.
Тобто підставою для видання нового наказу про проведення службового розслідування є інше дисциплінарне правопорушення, вчинене поліцейським вже після розпочатого службового розслідування, однак якщо дисциплінарні порушення вчиненні до його початку,  проводиться одне службове розслідування, що мало місце у спірних правовідносинах 
Доводи апелянта про те, що його було позбавлено можливості давати пояснення, не доведено до відома з якого саме приводу проводиться службове розслідування, а про додаткові підставі він дізнався з наказу про застосування дисциплінарного стягнення, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки судовим розглядом встановлено, що відповідачем запропоновано надати пояснення, однак як вірно встановлено судом першої інстанції в матеріалах справи містяться пояснення позивача від 07.12.2019, в яких він відмовляється від надання письмових пояснень, посилаючись на ст. 63 Конституції України, та акт про відмову надати письмові пояснення від 10.12.2019, підписаний самим позивачем.(т.1 а.с. 247, 248).
Крім того, ні Закон України “Про Національну поліцію”, ні Порядок №893 не встановлюють обов`язку ознайомлення поліцейського з наказом про призначення службового розслідування щодо нього. 
Твердження позивача про те, що відповідачем не досліджено та не встановлено ступінь вини; обставин, що пом`якшують чи обтяжують ступінь і характер відповідальності; відомості, які характеризують його особу; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступки; вид і розмір заподіяної шкоди колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки на виконання вимог Порядку №893 така інформація наведена у висновку службового розслідування.
Європейський суд з прав людини зазначив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (рішення від 12 січня 2012 року у справі “Горовенки та Бугара проти України” (Заяви №№ 36146/05 та 42418/05) п. 38).
В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Застосування дисциплінарного стягнення здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Колегія суддів зазначає, що дисциплінарна комісія у даному конкретному випадку обставини діяння поліцейського з`ясувала повно, оцінила вірно, вчинене поліцейським діяння кваліфікувала правильно, норму закону визначила неналежну, зміст норми права витлумачила відповідно до її дійсної суті, а, відтак, забезпечила дотримання процедури притягнення особи до відповідальності.
Дисциплінарною комісією взяті до уваги усі суттєві поза розумним сумнівом аспекти, які здатні вплинути на міру відповідальності особи.
Суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах діяв виключно на реалізацію положень Висновку Дисциплінарної комісії та з урахуванням балансу між виявленими порушеннями та мірою дисциплінарної відповідальності.
Порушень, недоліків або дефектів у реалізації цим суб`єктом владних повноважень управлінських функцій контролю за дисципліною у сфері поліцейської діяльності судовим розглядом не встановлено.
Перевіряючи наведені учасниками справи аргументи змістом належних норм права та приєднаними до справи доказами, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно встановлено, що у ході розгляду справи відповідачем подані докази відповідності закону оскарженого рішення (діяння), а обсяг використаних доказів та обрані мотиви дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про правомірність та обґрунтованість застосування відповідачем до позивача такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення зі служби.
Повноваження керівників поліції з приводу накладення дисциплінарних покарань розмежовані приписами ст. 20 Дисциплінарного статуту, згідно з якою керівник Національної поліції України уповноважений застосовувати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, до всіх поліцейських (ч. 3 ст. 20); інші керівники застосовують дисциплінарні стягнення в межах повноважень, визначених керівником Національної поліції України (ч. 4 ст. 20).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що дисциплінарне стягнення накладено на позивача повноважною особою поліції.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність звільнення позивача зі служби.
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуваний наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (№ 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (№ 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року по справі №480/519/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  10.03.2021 року.