ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року	Львів	Справа № 460/4410/20 пров. № А/857/12762/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                              Гуляка В.В. 
суддів:                                                   Довгополова Л.Я., Ільчишин Н.В. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області, 
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року (суддя – Махаринець Д.Є., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м.Рівне, дата складання повного тексту – 11.09.2020р.), 
в адміністративній справі №460/4410/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області, 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

                                                           встановив:

У червні 2020 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС у Рівненській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №00003530504 від 20.03.2020 року, №00003540504 від 20.03.2020 року, №00003560504 від 20.03.2020 року, №00003550504 від 20.03.2020 року, №0002783304 від 18.03.2020 року, №0002773304 від 18.03.2020 року, №00004320504 від 01.04.2020 року, №00004310504 від 01.04.2020 року. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 року у справі №460/4236/20 за клопотанням позивача роз`єднано в декілька самостійних проваджень позовні вимоги, виділивши у самостійні провадження позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Рівненській області:
1) №00003530504 від 20.03.2020 року, №00003540504 від 20.03.2020 року, залишивши такій справі №460/4236/20; 
2) №00004320504 від 01.04.2020 року, №00004310504 від 01.04.2020 року, присвоївши такій справі №460/4409/20;
3) №0002783304 від 18.03.2020 року, №0002773304 від 18.03.2020 року, присвоївши такій справі №460/4410/20.
4) №00003560504 від 20.03.2020 року, №00003550504 від 20.03.2020 року, присвоївши такій справі №460/4411/20. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року у справі №460/4410/20 позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській області від 18.03.2020 року №0002783304, №0002773304. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 11.08.2020 року не погодився відповідач ГУ ДПС у Рівненській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що ним було подано відзив на позовну заяву у справі №460/4236/20 з обґрунтуванням правомірності винесення усіх оскаржених рішення, однак при роз`єднанні справи в окремі провадження суд не прийняв їх до уваги. Апелянт наголошує, що судом першої інстанції без жодних обґрунтувань протиправності скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.03.2020 року №00002783304 в частині порушення пп. 1, 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: контрольна розрахункова операція не проведена через реєстратор розрахункових операцій, відповідний розрахунковий документ (фіскальний касовий чек), що підтверджує виконання розрахункової операції. Не погоджується скаржник з висновками суду першої інстанції, що сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а також в тому, що ФОП ОСОБА_1 веде бухгалтерський облік та податковий облік згідно вимог чинного законодавства. Не погоджується скаржник і з тим, що ФОП ОСОБА_1 під час проведення перевірки, разом з запереченнями на акт перевірки, додаючи відповідні документи на стадії адміністративного оскарження, надав податковому органу документи на придбання товару. Зазначає апелянт, що навіть подальше долучення до матеріалів справи документів на придбання товарів, зазначених в актах зняття залишків алкогольних напоїв, не нівелює наслідків, встановлених порушень в ході фактичної перевірки. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 11.09.2020 року та ухвалити нове рішення, яким в позові позивачу відмовити повністю. 
Позивач ФОП ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому висловила незгоду з доводами відповідача, вважаючи їх необґрунтованими, безпідставними, які суперечать фактичним обставинам, зважаючи на законність винесеного судом рішення від 11.09.2020 року, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задоволити частково, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ФОП ОСОБА_1 , як суб`єкт підприємницької діяльності зареєстрована 26.05.2015 року. Основним видом діяльності позивача є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний) (КВЕД 56.10). Місцем провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є територія м. Рівного. Вказані обставини не заперечуються сторонами та зафіксовані в актах перевірки. 
В період з 21.02.2020 року по 28.02.2020 року та з 25.02.2020 року по 05.03.2020 року працівниками Головного управління ДПС у Рівненській області були проведені фактичні перевірка суші-барів “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, що розташовані на території м. Рівного та належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 з питань порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій та використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцем заробітної плати без сплати податків до бюджету. 
За результатами таких перевірок було складено акти №458/17-00-13-04/ НОМЕР_1 від 28.02.2020 року, №459/17-00-13-04/ НОМЕР_1 від 28.02.2020 року, №460/17-00-13-04/ НОМЕР_1 від 28.02.2020 року, №461/17-00-33-04/ НОМЕР_1 від 28.02.2020 року, №462/17-00-13-04/ НОМЕР_1 від 28.02.2020 року, №511/17-00-13-04/ НОМЕР_1 від 05.03.2020 року та №516/17-00-13-04/ НОМЕР_1  від 05.03.2020 року (а.с. 25, 38, 51, 64, 79, 94, 107). 
Зокрема, згідно висновків Акту перевірки №462/17-00-13-04/ НОМЕР_1 від 28.02.2020 року, під час проведення перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 : - п. 1, 2 ст.3 Закону України №265/95-ВР від 06.07.1995 року “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” у редакції Закону України №1776-ІІІ від 01.06.2000 року із змінами та доповненнями, а саме: контрольна розрахункова операція не проведена через реєстратор розрахункових операцій, відповідний розрахунковий документ (фіскальний касовий чек), що підтверджує виконання розрахункової операції, не роздруковано та не видано; - п.12 ст.3 Закону України №265/95-ВР від 06.07.1995 року “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” у редакції Закону України №1776-ІІІ від 01.06.2000 року із змінами та доповненнями, а саме: реалізація алкогольних напоїв та пива без відповідних документів на придбання (відсутні накладні) на загальну суму 28765,00 грн. та ст.44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами і доповненнями. 
На підставі акта перевірки №462/17-00-13-04/ НОМЕР_1  від 28.02.2020 року Головне управління ДПС Рівненській області прийняло, зокрема, податкові повідомлення-рішення: 
- №0002783304 від 18.03.2020 року на загальну суму штрафної санкції 57531 грн., у зв`язку з виявленням порушення пп. 1, 2, 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (а.с. 8); 
- №0002773304 від 18.03.2020 року на загальну суму штрафної санкції 510 грн., у зв`язку з виявленням порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», ст.44 ПК України (а.с. 9). 
Позивач, вважаючи протиправними винесені щодо нього податкові повідомлення-рішення від 18.03.2020 року №0002783304, №0002773304, звернувся із цим позовом до адміністративного суду. 

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем дотримані вимоги законодавства та на підставі досліджених обставин суд дійшов висновку, про відсутність факту порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п.12 ст.3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” та ст.44 ПК України, а відтак і відсутність підстав для застосування контролюючим органом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). 
Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. 
Згідно п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). 
Порядок проведення фактичних перевірок контролюючими органами передбачений ст.80 ПК України. 
Так, відповідно до п.80.1 ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). 
Пунктом 80.2 ст.80 ПК України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки. 
Згідно п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. 
Відповідно до пункту 80.10 статті 80 ПК України, порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу. 
Згідно пункту 86.1 статті 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. 
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати. У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом. 
Пунктом 86.5 ст.86 ПК України передбачено, що акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності). 
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем за результатами проведеної перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 18.03.2020 року №0002783304 та №0002773304 на підставі встановлених в акті перевірки №462/17-00-13-04/ НОМЕР_1 від 28.02.2020 р. порушень, а саме, пунктів 1, 2, 12 ст.3 Закону України №265/95-ВР від 06.07.1995 року “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”. 
Колегія суддів враховує, що правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі Закон №265/95-ВР). Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі. 
У відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», контроль за додержанням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи доходів і зборів шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України. 
Згідно пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції; вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. 
Дана норма встановлює порядок обліку товарно-матеріальних цінностей на місці реалізації, тобто в магазині повинні знаходитись документи, які б підтверджували передачу цього товару для реалізації в кількості та номенклатурі, що знаходиться у продажу. 
Статтею 20 Закону №265/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість. 
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16.07.1999р. №996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі також Закон №996-ХIV). 
Статтею 1 Закону №996-ХIV визначено, що бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності. 
Зокрема, пунктом 2 ст.3 Закону №996-ХIV визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. 
Відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, є порушенням установленого порядку ведення бухгалтерського обліку. 
Проте, як правильно керувався суд першої інстанції, згідно розділу V Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” передбачена відповідальність за порушення вимог лише цього   Закону. 
Зокрема, фінансова санкція, встановлена статтею 20 вказаного Закону, може бути застосована до суб`єкта господарювання лише у тому випадку, коли ця особа здійснює реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, визначеному Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку та/або якщо особа не надала під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів. 
Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”. 
Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, наведений у постановах Верховного Суду України від 20.01.2015 року у справі №21-275а14, від 16.04.2013 у справі №21-89а13, від 04.06.2013 у справі №21-155а13, від 17.12.2013 у справі №21-442а13, постанові Верховного Суду від 11.06.2020 року у справі №815/1322/16. 
Разом з тим, як правильно встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 веде бухгалтерський облік та податковий облік згідно вимог чинного законодавства. Так, первинні та бухгалтерські документи  ФОП ОСОБА_1 зберігаються в централізованій бухгалтерії фізичної особи-підприємця, де фактично також знаходиться складське приміщення (склад) ФОП ОСОБА_1 , адже підприємець здійснює свою господарську діяльність у кількох торговельних точках, які розташовані на території Рівненської області, а бухгалтерський облік ведеться у центральній бухгалтерії ФОП ОСОБА_1 , який фактично є складом позивача, де зберігається вся первинна документація, у тому числі й накладні на товар ( АДРЕСА_1 ). 
Крім того встановлено, що ФОП ОСОБА_1 під час проведення перевірки разом з запереченнями на акт перевірки та доданими відповідними документами – доказами ведення обліку товарних запасів на стадії адміністративного оскарження до Державної податкової служби України було надано до ГУ ДПС у Рівненській області та ДПС України документи на придбання товару – алкогольних напоїв (відомості, що підтверджують факт ведення обліку товарних запасів й наявність таких первинних документів). 
Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем доказами, а саме: первинними документами, які надавались контролюючому органу як додатки до скарг та є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських регістрів (документи на придбання товару (алкогольних напоїв та пива) на 23 арк. – видатковими накладними та квитанціями на придбання товару; супровідними листами з додатками до Заперечень на акт фактичної перевірки (з доказами надіслання) на 2 арк.; скаргами від 09.04.2020 року на податкові повідомлення-рішення №0002783304 від 18.03.2020 року та №0002773304 від 18.03.2020 року (з доказами надіслання) та супровідними листами-доповненнями до Скарги від 16.04.2020 року на податкові повідомлення-рішення №0002783304 від 18.03.2020 року та №0002773304 від 18.03.2020 року (з доказами надіслання). 
Первинні документи – замовлення, видаткові накладні та квитанції на придбання товару, що на аркушах справи 117-139, досліджені судом та надано їм правову оцінку щодо їх належності. 
Проте, не зважаючи на подані зазначені вище заперечення та супровідні листи з додатками до заперечень, посадовими особами Головного управління ДПС у Рівненській області було залишено без змін вищевказаний Акт перевірки та на підставі якого винесено оскаржені податкові повідомлення-рішення: №0002783304 від 18.03.2020 року на загальну суму штрафної санкції 57531 грн. за порушення щодо реалізації товарів, які не обліковані у встановленому законом порядку, та податкове повідомлення-рішення №0002773304 від 18.03.2020 року на загальну суму штрафної санкції 510 грн. за порушення щодо незабезпечення зберігання первинних документів на придбання продукції. 
Згідно пояснень ФОП ОСОБА_1 , під час проведення перевірок було надано для огляду посадовим особам ГУ ДПС у Рівненській області Книгу обліку доходів та витрат, однак така не повернута посадовими особами відповідача. Вказана обставина підтверджується тим, що посадовими особами ГУ ДПС у Рівненській області вказана книга у ФОП ОСОБА_1 не витребовувалася та не вимагалася. 
Отже, відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування у даній справі, не довів факту звернення із вимогою про надання документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування, надати первинні документи або регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, та інших документів, обов`язок надання яких для перевірки встановлений підпунктом 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 ПК України. 
Таким чином, з урахуванням досліджених у справі доказів в їх сукупності, що подані позивачем докази дають суду правові підстави вважати, що позивачем дотримані вимоги законодавства щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, що свідчить про відсутність факту порушення ФОП ОСОБА_1 вимог пункту 12 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” та статті 44 ПК України. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій за порушення вимог пункту 12 ст.3 Закону №265/95-ВР та ст.44 ПК України, а отже і про протиправність спірних ППР №0002783304 від 18.03.2020 року та №0002773304 від 18.03.2020 року у відповідних частинах. 
Відносно доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як-то не забезпечення правом на подання відзиву на адміністративний позов та порушення принципів змагальності сторін, то такі доводи апеляційної скарги являються безпідставними, оскільки колегією суддів апеляційного суду встановлено, що судом першої інстанції правомірно проведено розгляд адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження, згідно приписів статей 257-263 КАС України, судом в основному всебічно з`ясовано обставини справи, враховано предмет та підстави позову, обставини, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі. 
Відповідно частин 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 

Водночас, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно розрахунку штрафних (фінансових) санкцій по  ППР №0002783304 від 18.03.2020 року на загальну суму 57531 грн. видно, що у цю суму входять штрафні санкції у розмірах: 1 грн. за порушення п.п. 1, 2 ст.3 Закону №265/95-ВР, та 57530 грн. за порушення п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР. 
При цьому, рішення суду першої інстанції, як і адміністративний позов, не містять належних доказових обґрунтувань щодо протиправності висновків контролюючого органу (відповідача) про порушення позивачем вимог п. 1, 2 ст.3 Закону України №265/95-ВР від 06.07.1995 року, а саме: контрольна розрахункова операція на суму 20 грн. не проведена через реєстратор розрахункових операцій, відповідний розрахунковий документ (фіскальний касовий чек), що підтверджує виконання розрахункової операції, не роздруковано та не видано. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправним і скасування ППР №0002783304 від 18.03.2020 року на суму штрафу в розмірі 1 грн. за порушення п.п. 1, 2 ст.3 Закону №265/95-ВР. 

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. 
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом, та їм було надано належну правову оцінку. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції від 11.09.2020 року необхідно скасувати частково, а саме, в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення №0002783304 від 18.03.2020 року, і прийняти в цій частині нову постанову про часткове задоволення позовної вимоги щодо оскарження цього податкового повідомлення-рішення. 
В іншій частині задоволених позовних вимог судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Згідно п.6 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

                                                             постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області – задоволити частково. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року в адміністративній справі №460/4410/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – скасувати частково, а саме, в частині щодо визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення №0002783304 від 18.03.2020 року, - і прийняти в цій частині нову постанову. 
Визнати частково протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області №0002783304 від 18.03.2020 року, в частині застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції на суму 57530 грн. за порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». 
У задоволенні решта позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення №0002783304 від 18.03.2020 року – відмовити. 
У решта частині рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року в адміністративній справі №460/4410/20 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	Н. В. Ільчишин