Постанова
іменем України
25 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 461/2916/20
провадження № 51-4870км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 2 вересня 2020 року про відмову у відкритті провадження.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені касаційним судом обставини
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ухвалою від 23 квітня 2020 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_6 на дії, бездіяльність та рішення прокурора Прокуратури Львівської області щодо розгляду його заяви про вчинене кримінальне правопорушення.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 2 вересня 2020 року на підставі ст. 399 КПК відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на зазначене рішення слідчого судді, оскільки воно не підлягає апеляційному оскарженню.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_6 посилається на істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, а тому просить скасувати ухвалу цього суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає висновки апеляційного суду про те, що апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке
не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, безпідставними і такими, що
не відповідають Рішенню Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року
№ 4-р(ІІ)/2020 у справі № 3-180/2018 (1644/18), згідно з яким положення ч. 3 ст. 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримала касаційну скаргу ОСОБА_6 . 
 Мотиви Суду
Заслухавши доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків. 
Пунктом 1 ч. 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, окрім іншого, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З матеріалів провадження вбачається, що не погоджуючись із рішенням слідчого судді про залишення без задоволення його скарги на бездіяльність прокурора, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції вказав, що  відповідно до ч. 3 ст. 307 та ст. 309 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого або прокурора не може бути оскаржена в апеляційному порядку, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, відмову у відкритті провадження по ній, або про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
При цьому суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що Конституційний Суд України
в Рішенні № 4-р(ІІ)/2020 від 17 червня 2020 року  у справі № 3-180/2018 (1644/18) визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення ч. 3
ст. 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.
Також апеляційний суд указав, що згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції зробив висновок, що оскільки рішення Конституційного Суду України не мають зворотної сили в часі та поширюються на правовідносини, які будуть виникати у майбутньому, –
при вирішенні питання про можливість оскарження ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2020 року підлягають застосуванню норми, які діяли на момент постановлення оскаржуваної ухвали.
З таким висновком не погоджується колегія Касаційного кримінального суду та вважає його передчасним.
Відповідно до висновку, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у справі № 133/3337/19, якщо ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, постановлена до 17 червня 2020 року, і на час ухвалення Рішення Другого Сенату Конституційного Суду України від 17  червня 2020 року
№  4-р(ІІ)/2020 та набрання ним чинності ще не закінчився встановлений у п. 3 ч. 2 та ч. 3 ст. 395 КПК строк апеляційного оскарження певною особою такої ухвали слідчого судді, то в цієї особи виникає право апеляційного оскарження вказаної ухвали слідчого судді.
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою ОСОБА_6 , ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2020 року постановлено без виклику скаржника.
Копію зазначеного судового рішення слідчого судді, згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за трек-номером 7901827826572, ОСОБА_6 отримав 26 червня 2020 року, тобто після ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020. Саме з цього дня відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК для ОСОБА_6 починається відлік строку та право на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Галицького районного суду
м. Львова від 23 квітня 2020 року.  
Вказаним обставинам апеляційний суд оцінки не надав, що  перешкодило суду апеляційної інстанції постановити вмотивоване та обґрунтоване рішення, що відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК – підставою для його скасування.
Враховуючи викладене, касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково,   ухвалу апеляційного суду слід скасувати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Апеляційному суду слід урахувати вищенаведений висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, розглянути клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження, перевірки дотримання скаржником процесуальних строків, встановлених ст. 395 КПК, на оскарження ухвали слідчого судді.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 2 вересня 2020 року про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді  Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2020 року скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню
не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                               ОСОБА_3