КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа № 758/15064/20                                             Головуючий у 1 інстанції: Якимець О.І.
провадження №22-ц/824/4726/2021                                      Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
03 березня 2021 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,
при секретарі Панчошній К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 04 січня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Ради адвокатів міста Києва про визнання бездіяльності протиправною, -
 
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Ради адвокатів міста Києва, в якій просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду його заяви ( ОСОБА_1 ) від 05.11.2020 року та ненадання на неї письмової відповіді.
Ухвалою судді Подільського районного суду м.Києва від 04 січня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має бути вирішений адміністративним судом.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з посиланням на порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та повернення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Скаргу обґрунтовано тим, що оскільки предметом поданого позову не є оскарження рішення, дії або бездіяльності органу адвокатського самоврядування, які стосуються набуття позивачем права на заняття адвокатською діяльністю, зупинення чи припинення права на зайняття адвокатською діяльністю, то даний предмет абсолютно не пов`язаний з владними управлінськими повноваженнями відповідача і відповідно цей спір має приватно-правний характер і повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між сторонами та вважав, даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має бути вирішений адміністративним судом.
Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність) можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч.ч.1, 2 ст.55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 1 та абзацом другим пункту 2 ч.1 ст.4 КАС передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 7 КАС).
За правилами визначення юрисдикції адміністративних судів, закріплених статтею 19 КАС, юрисдикція адміністративних  судів  поширюється на справи у  публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Як вбачається з позовної заяви, позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність Ради адвокатів міста Києва щодо не розгляду його заяви від 05.11.2020 року про видачу свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, прийняття відповідного рішення та ненадання на неї письмової відповіді.
Відповідно до ст.8 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, визначено, що кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з положеннями статті 2 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Нормою частини 1 статті 2 ЦПК України визначено завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.2 статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Приписи зазначених правових норм, а також інших норм матеріального та процесуального права, Подільським районним судом міста Києва було порушено на стадії вирішення питання про прийняття до розгляду цивільного позову та відкриття провадження у даній цивільній справі.
Так, з мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись на відповідні норми Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», свою відмову у відкритті провадження у цій справі обґрунтовував тим, що між ОСОБА_1 та відповідачем наявний саме публічно-правовий спір, який слід розглядати у порядку адміністративного судочинства.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду. 
Як зазначено судом першої інстанції, Рада адвокатів міста Києва як орган адвокатського самоврядування дійсно наділена владними управлінським повноваженнями (щодо набуття статусу адвоката, обмеження права особи на заняття адвокатською діяльністю, зупинення чи припинення такого права), а тому подібні спори підпадають під ознаки публічно-правових.
Аналогічної думки дійшла і Велика Палата Верховного Суду у справі №160/109/19 за адміністративним позовом до Ради адвокатів Дніпропетровської області, Конференції адвокатів Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення (рішення Великої Палати від 16.10.2019 року).
Проте, у даному випадку спір, який виник між сторонами, не має ознак публічно-правового, оскільки взагалі не стосується набуття, зупинення чи припинення права на заняття адвокатської діяльності.
Предметом даного спору є оскарження бездіяльності відповідача, яка полягає у порушенні ним ОСОБА_1 прав як суб`єкта інформаційних відносин відповідно до Закону України «Про звернення громадян», а не Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Нормою статті 1 ЗУ «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно з ч.1 статті 15 ЗУ «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги (частина 1 статті 19 Закону).
Предметом поданого позову є бездіяльність Ради адвокатів міста Києва щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.11.2020 року,яка полягає в порушенні нею прав ОСОБА_1 та невиконання обов`язків, покладених на неї Законом України «Про звернення громадян», який, в свою чергу, визначає суб`єктом розгляду звернення будь-який орган державної влади, місцевого самоврядування, підприємство, установу, організацію незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб, а не лише тих, хто наділений владними управлінськими повноваженнями.
Положення Закону України «Про звернення громадян» жодним чином не кореспондуються з нормами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» чи Положенням про організацію та порядок проходження стажування для отримання особою свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та не підміняють одне одного.
Крім того, як стверджує апелянт, до адміністративного суду він вже звернувся з питання оскарження бездіяльності Ради адвокатів міста Києва у зв`язку з виникненням спору із правовідносин, у яких адвокатура, як особлива формація, реалізує надані їй правоможності у разі обмеження права особи на заняття адвокатською діяльністю, і що відповідає висновкам постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі №160/109/19 в тому, що такий спір за наявності для цього підстав може підпадати під ознаки публічно-правового, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Отже, оскільки предметом поданого ОСОБА_1 позову не є оскарження рішення, дії або бездіяльності органу адвокатського самоврядування, які стосуються набуття ним права на заняття адвокатською діяльністю, зупинення чи припинення права на адвокатською діяльністю, то колегія суддів приходить до висновку, що даний предмет абсолютно не пов`язаний з владними управлінськими повноваженнями відповідача, і відповідно цей спір має приватно - правовий характер і повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства. 
Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1)      неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2)      недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3)      невідповідність висновків суду обставинам справи;
4)      порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали Подільського районного суду м.Києва від 04 січня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права. 
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,- 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 04 січня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 04 березня 2021 року.

Головуючий:  

Судді: