Справа № 126/2114/20                                                                
Провадження № 33/801/48/2021
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол В. І.
Доповідач: Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України
15 січня 2021 року                            м. Вінниця
Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КпАП України, 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 ,
встановив:
Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.
Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог закону. Крім того, посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування та порушення норм КпАП України.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Якименко М.Д. вимоги апеляційної скарги підтримали і просили її задовольнити. 
ОСОБА_1 пояснив, що проживає з ОСОБА_2 в цивільному шлюбі і вони разом купили відповідний автомобіль. Також ним за потреби користуються діти. В той день ОСОБА_2 приїхала на авто до нього на роботу, а коли він вийшов, під`їхали працівники поліції і склали два протоколи, один на ОСОБА_2 за відмову від освідування на стан сп`яніння, а щодо нього за те, що він нібито передав керування авто особі, яка перебуває в стані сп`яніння. 
Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не були дотримані, а висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, за обставин, викладених у протоколі, є необґрунтованим.
Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України, апеляційний суд виходить з такого. 
Відповідно до вимог статті 245 КпАП України завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису тощо – стаття 251 КпАП України.
При цьому орган (посадова особа) за змістом ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 280 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР 18 № 462861 від 16.09.2020 суд першої інстанції встановив, що 16.09.2020 о 16 год 20 хв вул. Будкевича в м. Бершаді ОСОБА_1 передав керування автомобілем марки Skoda Super B д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_2 , яка перебувала із явними ознаками алкогольного сп`яніння, що виражалось у характерному запаху алкоголю з порожнини рота, проте від проходження у встановленому законом порядку огляду відмовилась.
Своїми діями ОСОБА_1 начебто порушив п. 2.9 г ПДР України і такі його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Частина перша статті 130 КпАП України передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння настає у разі встановлення такого стану у особи, якій передали керування транспортним засобом відповідно до вимог статті 266 КпАП України та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 N 1452/735 та подальше притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 130 КпАП України.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення зазначена передача ним права керування транспортним засобом марки Skoda Super B д.н.з НОМЕР_1 водію ОСОБА_2 , у якої були виражені ознаки алкогольного сп`яніння, але від проходження огляду на стан такого сп`яніння остання відмовилась.
Відповідальність за порушення пункту 2.9 «г» ПДР України настає у разі передачі керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані. Тобто, відповідальність за порушення п. 2.9 «г» ПДР України передбачена лише у випадку підтвердженого факту перебування особи, якій передано керування, у стані сп`яніння.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази проходження водієм ОСОБА_2 огляду на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків та його результат.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 27 Постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції (частина 1 статті 130 КпАП України) настає за умови, що тому, хто це робить, відомо про такий стан.
Крім того, матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів належності ОСОБА_1 права володіння автомобілем, яким керувала ОСОБА_2 , а відтак і передачі такого права останній.
Натомість, в матеріалах справи міститься копія довіреності від 29.07.2019 за змістом якої власником автомобіля марки Skoda Super B д.н.з НОМЕР_1 є ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.02.2009, який доручив право експлуатації (керування) вказаним транспортним засобом іншим особам, зокрема ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , зазначене підтверджується також письмовим поясненням останнього (а.с. 8) відповідно до якого з ОСОБА_1 він не знайомий і право керування йому не передавав.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 суд першої інстанції зазначеним обставинам належної оцінки не надав та не звернув увагу на відсутність у матеріалах справи доказів складу адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КпАП України та безпідставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ним пункту 2.9 «г» ПДР України, вказавши в тексті постанови на порушення всі без винятку діяння, відповідальність за які передбачена частиною 1 статті 130 КпАП України, тобто вийшов і за межі того порушення, за яким щодо ОСОБА_1 складено протокол.
У справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї" від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою".
Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності з урахуванням того, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, а апеляційний суд не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КпАП України підлягає закриттю.
Керуючись статтями 247, 251, 268, 289, 294 КпАП України, Суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2020 року скасувати, а провадження в адміністративній справі № 126/2114/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України – закрити.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                        І.М. Стадник