Справа № 461/5506/19                        Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-з/811/130/20                Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 63

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В.,
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Матяш С.І.
з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2020 року в складі судді Фролової Л.Д. у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, з участю третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, про визнання протиправним та скасування рішення про зарахування на квартирний облік, визнання права перебування на квартирному обліку за місцем служби,-
встановила:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, з участю третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, про визнання протиправним та скасування рішення про зарахування на квартирний облік, визнання права перебування на квартирному обліку за місцем служби.
Вимоги обгрунтовував тим, що він є військовослужбовцем та на даний час проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 у м. Львові. У 1992 році позивач був зарахований на квартирний облік у військовій частині на території Пустомитівського району Львівської області. За час проходження служби позивач у 1993 році був забезпечений 2-кімнатною квартирою у військовому містечку Липники, проте з обліку не знятий у зв`язку з недостатнім забезпеченням за квадратними метрами на кожного члена сім`ї. Також, у 2005 році позивачеві надана додатково 1-кімнатна службова квартира. 
У 2005 році позивач вибув з військового містечка для проходження служби у м. Львові, де був зарахований на квартирний облік у в/ч НОМЕР_1 як такий, що перебуває у черзі з 08 серпня 1992 року. Проте, об`єднана житлова комісія своїм рішенням від 15 листопада 2017 року змінила дату постановки на облік на 21 жовтня 2013 року. Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам законодавства та Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. 
Просив визнати протиправним та скасувати рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлене протоколом № 27 від 15 листопада 2017 року в частині зміни дати зарахування позивача на квартирний облік, визнати за ОСОБА_1 право перебування на квартирному обліку у військовій частині з датою зарахування на цей облік 08 серпня 1992 року.
Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, за участі третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова про визнання протиправним та скасування рішення про зарахування на квартирний облік, визнання права перебування на квартирному обліку за місцем служби відмовлено повністю.
Рішення суду оскаржила представник позивача ОСОБА_2 , вважає рішення незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права за неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи.
В апеляційній скарзі зазначає, що квартира АДРЕСА_1 , якою позивач був забезпечений у 2005 році, ніколи не була службовою та з цього статусу не виводилася, а той факт, що син позивача скористався правом на приватизацію житла згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонужу» жодним чином не впливає на право позивача перебувати на обліку за новим місцем служби разом із членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку.
Покликаючись на Інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, зазначає, що військовослужбовцям у разі переміщення по військові службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зберігається попередній час перебування в списку на отримання службового житла. Зазначена Інструкція № 737 втратила чинність 16.10.2018, однак діяла з 2011 по 2018 роки.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не отримував жиле приміщення та його житлові умови не покращилися, підстави для зняття його з квартирного обліку та зарахування на облік за новим місцем служби без збереження попереднього часу перебування на обліку, відсутні.
Звертає увагу, що судом не досліджено питання, яке саме житло надавалося ОСОБА_1 за період проходження служби та чи надання відповідних квартир вважається поліпшенням житлових умов до встановлених норм.
Зазначає, що предметом спору є право перебування позивача на квартирному обліку у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону, зі збереженням попереднього часу перебування на обліку. 
Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
27.08.2020 на адресу апеляційного суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 на апеляційну скаргу, в якому покликаючись на норми матеріального права, яке регулює спірні правовідносини зазначає, що комісією не було враховано попереднє забезпечення позивача житлом, тому помилково дійшла висновку про перебування останнього на обліку з 08.08.1992, відтак просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Враховуючи наявні матеріали справи, доводи апеляційної скарги та вимоги закону колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване відповідає зазначеним вимогам.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач був забезпечений службовим житлом за місцем проходження служби у Пустомитівському районі Львівської області, при цьому члени його сім`ї скористалися передбаченим законом правом на приватизацію цього житла, тому він вважається таким, що був забезпечений житлом в населеному пункті проходження служби.
В оскаржуваному протоколі № 27 від 15 листопада 2017 року житлова комісія дійшла висновку про помилкове перебування ОСОБА_1 на обліку саме з 08 серпня 1992 року, оскільки не було враховано забезпечення його житлом, відтак останній мав бути знятий з обліку після поліпшення житлових умов надання квартир у 1992 та 2005 роках. 
На час поставлення позивача на квартирний облік у м. Львові отримана ним квартира здана не була, а приватизована членом його сім`ї пізніше, що стало підстаою для зміни комісією дати зарахування на квартирний облік саме у військовій частині НОМЕР_1 .
21 жовтня 2013 року є початковою датою перебування ОСОБА_1 та його сім`ї у складі двох осіб на квартирному обліку у м. Львові, при цьому попередній період перебування на квартирному обліку до зміни населеного пункту не може бути врахований, оскільки позивача вже був забезпечений житлом у Пустомитівському районі Львівської області, а подвійне врахування позивачу періоду обліку призведе до грубого порушення прав інших осіб, які перебувають у квартирній черзі.
Також суд зазначив, що посилання сторони позивача на той факт, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом на приватизацію житла відповідно до законодавства, не свідчить про протиправність рішення відповідача щодо виправлення помилки шляхом корегування дати, з якої позивач перебуває у черзі на житло, при цьому право на поліпшення житлових умов у м. Львові в межах даної справи, останнім не оспорюється.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.
Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
До складу житлового фонду, відповідно до ст. 4 ЖК УРСР, відносяться житлові будинки, а також житлові приміщення у інших будівлях.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Як вбачається з копії Витягу з послужного списку позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить службу у в/ч НОМЕР_1 у м. Львові (а.с. 14).
Згідно копії Витягу з послужного списку, позивач розпочав військову службу в липні 1983 року у в/ч НОМЕР_2 м. Москва, Росія.
У 1992 році переведений у в/ч НОМЕР_3 АДРЕСА_2 на підставі наказу Ком. Зах РППО № 045 від 14.08.1992.
У пункті 8 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів Української PCP і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, передбачалось, що облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.
Відповідно до пункту 10 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року № 220 облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних частинах районів. Військовослужбовці, зараховані на квартирний облік, заносяться до книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень. Військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. Датою постановки на квартирний облік вважається день, коли було винесене рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. День прийняття на квартирний облік визначає місце військовослужбовця на одержання житлового приміщення.
Військовослужбовці беруться на квартирний облік за рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром останньої, і перебувають на цьому обліку до одержання жилого приміщення за винятком випадків: поліпшення житлових умов, завдяки якому відпала необхідність у наданні іншого жилого приміщення; переведення до нового місця служби; засудження (крім умовного) до позбавлення волі на строк понад шість місяців; подання таких, що не відповідають дійсності, відомостей, які стали підставою для взяття на облік, або вчинення командуванням неправомірних дій при вирішенні цього питання (пункти 11, 13).
Судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що згідно Витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_3 від 08 серпня 1992 року позивача зарахували на квартирний облік у в/ч НОМЕР_3 на загальних підставах відповідно до п. 13 пп. 6 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради № 470 від 11 грудня 1984 року (а.с. 6).
У 1993 році ОСОБА_1 був забезпечений 2-кімнатною квартирою від військової частини НОМЕР_4 у військовому містечку за адресою: АДРЕСА_3 на склад сім`ї з чотирьох осіб з залишенням на квартирному обліку, як забезпеченого жилою площею нижче середньої норми - 7,8 кв.м. на одну особу.
Згідно із копії Витягу з протоколу № 96 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_5 від 24.03.1999 підполковника ОСОБА_1 поставили в чергу для отримання житла військовослужбовцями з 08.08.1992, згідно поданих документів (а.с. 7).
У 2005 році позивач був забезпечений ще однією 1-но кімнатною службовою квартирою підчас проходження служби у військовомумістечку за адресою: АДРЕСА_4 .
01.06.2006 ОСОБА_1 подав рапорт та просив розглянути питання про постановлення його та дружини ОСОБА_4 на квартирний облік для отримання житлової площі у м. Львові, а згідно копії з Витягу протоколу № 4 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_6 від 07.06.2006, позивач відповідно до рапорту з 08.08.1992 із складом сім`ї із двох осіб, включений в книгу осіб, які перебувають в черзі на отримання жилих приміщень (а.с. 8-9).
Згідно розпорядження Залізничної районної адміністрації від 08.12.2006 № 2002 ОСОБА_1 зарахований на квартирний облік за місцем праці з 08.08.1992 (а.с. 10).
В подальшому, 19 жовтня 2011 року 1-но кімнатна квартира була приватизована на сина ОСОБА_1 – ОСОБА_5 та у зв`язку з цим виведена з числа службових.
Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_6 від 26 квітня 2013 року, ОСОБА_1 вибув для проходження служби у в/ч НОМЕР_1 (а.с. 11).
Службову 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_5 ОСОБА_1 не здав, така 26 червня 2013 року була також приватизована іншим сином ОСОБА_1 – ОСОБА_6 .
У рапорті від 03 жовтня 2013 року ОСОБА_1 просив зарахувати його на облік для поліпшення житлових умов у м. Львові з сім`єю у складі двох осіб (у тому числі дружини), а також включити його в списки на першочергове отримання житлового приміщення як офіцера, що має вислугу більше 25 років (а.с. 15).
Згідно копії з Витягу з протоколу засідання житлової частини НОМЕР_1 № 10 від 21 жовтня 2013 року ОСОБА_1 зарахували на квартирний облік враховуючи термін перебування на квартирному обліку в в/ч НОМЕР_6 в/м Липники Пустомитівського району Львівської області з 08 серпня 1992 року (а.с. 16).
В свою чергу, рішенням об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформленої протоколом № 18 від 27.04.2017, відмінено рішення житлової комісії оформлене протоколом № 14 від 30.12.2016 в частині зарахування на квартирний облік з 21.10.2013 ОСОБА_1 (а.с. 24).
Згідно з протоколом № 27 засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 15 листопада 2017 року, житлова комісія постановила змінити дату зарахування на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 з 08 серпня 1992 року на 21 жовтня 2013 року (а.с. 25-26).
Як слідує зі змісту протоколу, ОСОБА_1 двічі був забезпечений службовим житлом Міністерства оборони України у 1993 та у 2005 році, які у подальшому були приватизовані, відтак, житлова комісія в/ч НОМЕР_6 допустила низку помилок, зокрема: залишила на квартирному обліку військовослужбовця, який вже був забезпечений житловою площею та надала довідку про перебування на квартирному обліку з 1992 року. 
Звертаючись з позовними вимогами позивач ОСОБА_1 , як військовослужбовець та полковник Збройних Сил України зазначав, що рішення житлової комісії, оформлене протоколом № 27 від 15.11.2017 є протиправним та таким, що порушує його право на отримання житла, просив визнати за ним право перебування на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з дати зарахування на цей облік 08.08.1992.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивач був забезпечений службовим житлом за місцем проходження служби у Пустомитівському районі Львівської області, при цьому члени його сім`ї скористалися передбаченим законом право на приватизацію цього житла. 
Таким чином, в силу вимог Положення, що діяло у період з 1992 по 2006 рік та Порядку від 2006 року, ОСОБА_1 вважається таким що був забезпечений житлом в населеному пункті проходження служби.
У зв`язку зі зміною місця проходження служби ОСОБА_1 був переведений до м.Львова, де 21 жовтня 2013 року був поставлений на облік як особа, що потребує поліпшення житлових умов у складі сім`ї з 2 осіб, датою поставлення на облік було визначено 08 серпня 1992 року.
Разом з цим, відповідно до положень Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, після отримання службового житла ОСОБА_1 мав бути знятий з обліку у зв`язку із поліпшенням житлових умов внаслідок надання квартир у 1992 та 2005 роках, чого зроблено не було, а комісією не було враховано забезпечення його житлом.
Крім цього, 2-кімнатна квартира на момент поставлення ОСОБА_1 на квартирний облік у м. Львові здана ним не була, а приватизована членом його сім`ї пізніше, що власне стало підставою для зміни комісією дати зарахування на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно із статтями 34, 37 ЖК УРСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
Статтею 43 ЖК УРСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей, визначено Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 №1081.
Відповідно до п. 22 Порядку облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.
Згідно п. 23 Порядку для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника). До рапорту додаються: довідка з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї; витяг з особової справи військовослужбовця про склад сім`ї; довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих органах місцевих рад); документи, що підтверджують право на першочергове та позачергове одержання житла, інші пільги. Інші документи житлова комісія запитує у разі потреби через командира військової частини у відповідних державних органів, установ, організацій, громадян.
Пункт 24 Порядку визначає, що військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини.
У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
На засіданні житлової комісії має право бути присутнім військовослужбовець, стосовно якого вирішується питання зарахування на облік.
Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла.
Згідно п. 25 Порядку на кожного військовослужбовця, зарахованого на облік, оформляється облікова справа.
Облікова справа зберігається за місцем перебування військовослужбовця на обліку, а після надання йому житла для постійного проживання протягом п`яти років - у виконавчому органі районної, міської, районної у місті ради, що видав ордер, якщо ордер видано квартирно-експлуатаційним органом - в квартирно-експлуатаційному органі. Після закінчення зазначеного строку справа знищується у встановленому порядку.
Пунктом 26 Порядку визначено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
Порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України регулюється Інструкціями про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, які затверджується Наказом Міністерства оборони України (далі Інструкція).
На час подання ОСОБА_1 рапорту від 03 жовтня 2013 року та розгляду такого житловою комісією діяла Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міноборони від 30 листопада 2011 року № 737.
Пунктом 2.14 вказаної Інструкції (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем проходження служби разом з членами їх сімей зі збереженням часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання жилого приміщення.
Відповідно до пункту 1.11 Інструкції, затвердженої наказом Міноборони від 30 листопада 2011 року № 737, усі питання, пов`язані з перебуванням військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, на квартирному обліку, із забезпеченням їх жилою площею та розміром жилого приміщення, вирішуються за місцем проходження ними служби, перебування на обліку або в судовому порядку.
Військовослужбовці, які отримали за рахунок житлових фондів МО України житло для постійного проживання, кредит для спорудження (купівлі) житла або грошову компенсацію за належне їм для отримання жиле приміщення у межах встановлених норм жилої площі, знімаються з квартирного обліку у ЗС України як такі, що поліпшили житлові умови (п. 2.5 Інструкції).
При цьому, під час надання службового жилого приміщення військовослужбовці та члени їх сімей з обліку осіб, які мають право на отримання постійного житла, не знімаються (п. 3.1 Інструкції).
Відповідно до п. 3.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (в редакції наказу МОУ № 542 від 08.10.2015 року), надання службових жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей здійснюється після здавання ними жилої площі, отриманої від МО України, яку вони займали за попереднім місцем служби (навчання), крім тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
Тобто, при вибутті до нового місця служби позивач зобов`язаний здати службове житло.
Пунктом 3.15 цієї Інструкції встановлювався порядок здачі жилого приміщення і видачі довідки про здачу житла. КЕВ (КЕЧ) району зобов`язаний прийняти жиле приміщення за актом приймання-передавання, до якого додаються дефектний акт та довідка про оплату квартирної плати та комунальних послуг за останні три місяці. Після цього військовослужбовцю видається довідка про здачу жилого приміщення, у КЕВ (КЕЧ) району робляться відповідні записи в обох примірниках Карток обліку.
Як зазначає сторона позивача, надана ОСОБА_1 квартира у 2005 році не була службовою, відтак отримавши житло, сумарна житлова площа якого становить 55,4 кв.м., останній рахується забезпеченим постійним житлом за рахунок держави в особі Міністерства оборони України. 
Пунктом 30 Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 №1081 також передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку зокрема, у разі поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла.
Також п. 3 цього порядку визначено, що забезпечення за рахунок Міністерства оборони України військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту на будівництво (купівлю) житла у встановленому порядку.
Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що оскільки позивач вже був забезпечений житлом у Пустомитівському районі Львівської області, не здав жилу площу, отриману від МО України, яку він займав за попереднім місцем служби, тому врахування позивачу періоду обліку з 08.08.1992 призведе до грубого порушення прав інших осіб, які перебувають у квартирній черзі, відтак попередній період перебування на квартирному обліку до зміни населеного пункту не може бути врахований ОСОБА_1 .
Таким чином, до перебування позивача ОСОБА_1 та його сім`ї у складі двох осіб на квартирному обліку у м. Львові не може бути зарахований період обліку з 08.08.1992.
Враховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 не довів підставність позовних вимог, а колегією суддів не встановлено протиправність рішення відповідача щодо виправлення помилки у попередньому рішення, шляхом корегування дати, з якої позивач перебуває у черзі на житло. 
Колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.
Відповідно до ст. 375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
В свою чергу, 25.08.2020 представник ОСОБА_2 подала апеляційному суду заяву про повернення судового збору, у якій зазначає, що ОСОБА_1 помилково сплатив судовий збір у розмірі 1152,60 грн, оскільки звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір».
Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України «Про судовий збір».
Сплата судового збору за подання апеляційної скарги та його розмір, згідно ЗУ «Про судовий збір» поставлена в залежність від суми сплаченого збору (або яка підлягала сплаті) за подання позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Відповідно до п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. 
З матеріалів справи вбачається, що апеляційну скаргу у даній справі подала представник позивача ОСОБА_2 .
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту запропоновано сплатити судовий збір в розмірі 1152,6 грн. (768,4*150%).
27.04.2020 на виконання вимог ухвали ОСОБА_2 подала квитанцію про сплату 2102,00 грн.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2020 року.
В свою чергу, згідно із п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ.
Стаття 4 цього закону визначає, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.  До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку про необхідність задоволення заяви представника позивача ОСОБА_2 та повернення судового збору, сплаченого ОСОБА_1 згідно квитанції № 92 від 15.04.2020, оскільки останній в силу вимог закону звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Зважаючи на те, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 30.04.2020 було задоволено частково заяву представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про повернення надмірно сплаченого судового збору та повернуто ОСОБА_1  949 (дев`ятсот соро дев`ять) грн. 40 коп., поверненню підлягають 1152,6 грн., як різниця із сплачених 2102 грн. згідно квитанції № 92 від 15.04.2020
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2020 року залишити без змін.
Заяву представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про повернення судового збору – задовольнити.
Повернути ОСОБА_1  1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп., сплаченого судового збору згідно квитанції № 92 від 15.04.2020 про сплату 2102,00 грн. за такими реквізитами:
Отримувач: УК у Личаківському районі м. Львова 22030101
Код отримувача: 38007620
Рахунок отримувача: UA688999980313131206080013006
Код банку отримувача: 899998
Призначення платежу: *;101;2239722057; НОМЕР_7 , судовий збір                                Платник: ОСОБА_1                                         
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 16 вересня 2020 року.

Головуючий:                                                          А.В. Ніткевич

Судді:                                                                         С.М. Бойко

С.М. Копняк