ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4097/20                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 березня 2021 року                                                                                       м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
           головуючого судді:	 	Беспалова О. О.	
           суддів:	 	Парінова А. Б., Грибан І. О.	
           за участю секретаря:	 	Волошка О. Л.	

позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 03.03.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - Військова прокуратура Київського гарнізону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Військова прокуратура Київського гарнізону, в якому просить суд ( з урахуванням уточнених позовних вимог): 
- визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо обов`язку надіслати органу досудового розслідування повідомлення про вчинення керівником установи, яка є боржником у виконавчому провадженні № 50854982, кримінального правопорушення та вжити заходів з примусового виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2009 у адміністративній справі №2/44, передбачених Законом України “Про виконавче провадження”; 
- зобов`язати відповідача направити до Державного бюро розслідувань повідомлення про вчинення керівником військової прокуратури Київського гарнізону кримінального правопорушення, що полягає у невиконанні (перешкоджанні виконанню) судового рішення, та вжити заходів для примусового виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2009 у адміністративній справі №2/44, передбачених Законом України “Про виконавче провадження”.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення суду від 24 квітня 2009 року у справі №2/44 яке набрало законної сили 15 липня 2015 року до цього часу не виконано, натомість відповідачем не вживається жодних дій з виконання такого рішення. 
До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
В судове засідання відповідачем та третьою особою явки представників не забезпечено. 
Позивачем в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримано в повному обсязі. 
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.
Як вбачається з матеріалів справи, у період з 2007 по 2010 рік позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді старшого офіцера оперативного відділу.
За час військової служби ОСОБА_1 не отримав житло для постійного проживання його сім`ї, у зв`язку з чим залишився проживати у гуртожитку військової частини НОМЕР_2 .
Постановою Франківського районного суду міста Львова від 22.05.2007 у адміністративній справі № 2а-164/07 визнано за позивачем право на забезпечення житлом і перебування на квартирному обліку з 1989 року та ст. 12 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Під процесуальним керівництвом військової прокуратури Львівського гарнізону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120151400800003973 від 26.01.2015  за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 382 КК, що полягають в ухиленні (перешкоджанні) з боку командира військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України полковника ОСОБА_2 виконанню постанови Франківського районного суду міста Львова від 22.05.2007 у адміністративній справі № 2а-164/07.
Під процесуальним керівництвом військової прокуратури Київського гарнізону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42017110350000102 від 15.05.2017 року за ознаками злочину передбаченого ст. 356 КК України, що полягає у вчиненні начальником Північного Київського територіального командування Національної гвардії України Миколенко М.О. самоправства, яке полягає у вчиненні дій, що спрямовані на порушенні житлових прав ОСОБА_1 , на захист яких ухвалено постанову Франківського районного суду міста Львова від 22.05.2007 у адміністративній справі № 2а-164/07.
В подальшому, позивач звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Військової прокуратури Київського гарнізону, постановою якого від 04 грудня 2007 року у справі №2/44 визнано протиправною бездіяльність Військової прокуратури Київського гарнізону.
Додатковою постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2009 року у справі №2/44 зобов`язано військову прокуратуру Київського гарнізону вжити заходів для поновлення порушених прав позивача в порядку, визначеному Законом України «Про прокуратуру». 
Додаткова постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2009 року у справі №2/44 набрала законної сили 15 липня 2015 року.
На виконання додаткової постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2009 року у справі №2/44, 15 жовтня 2015 року виданий виконавчий лист.
18 квітня 2016 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковським Тарасом Олександровичем на підставі виконавчого листа №2/44, виданого 15 жовтня 2015 року Окружним адміністративним судом міста Києва, відкрито виконавче провадження ВП №50854982, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковський Т.О. звертався до суду із заявою про роз`яснення судового рішення від 24 квітня 2009 року у справі №2/44; ухвалою суду від 26 січня 2017 року відмовлено у роз`ясненні судового рішення.
За невиконання судового рішення без поважних причин державним виконавцем постановою від 24 квітня 2017 року до боржника застосована штрафна санкція у розмірі 5100 грн.
Не погоджуючись з застосованою штрафною санкцією, відповідач оскаржив її до Окружного адміністративного суду міста Києва, рішенням якого від 26 жовтня 2017 року у справі №826/6243/17, залишеним в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року, Військовій прокуратурі Київського гарнізону відмовлено у задоволенні позовних вимог.
27 березня 2018 року державним виконавцем направлено Військовій прокуратурі Київського гарнізону вимогу, якою зобов`язано останню повідомити відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стан виконання додаткового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року №2/44.
У відповідь на вимогу державного виконавця від 27 березня 2018 року боржником направлено листа від 04 квітня 2018 року №10/3959 вих.18, в якому наведено положення статті 2, частини другої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та інформація про те, що за заявою ОСОБА_1 15 травня 2017 року щодо посадових осіб військової частини НОМЕР_1 прокуратурою гарнізону внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №42017110350000102 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 357 ч. 1 КК України та 12 вересня 2017 року за №42017110350000186 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Також зазначено, що з метою поставлення ОСОБА_1 на квартирний облік та про вжиті заходи військової частини НОМЕР_1 прокуратурою гарнізону направлено лист. Згідно з відповіддю, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку з 06 липня 1999 року на загальних підставах та в списках на позачергове отримання житла з 11 серпня 2010 року.
У зв`язку із надходженням до держаного виконавця вказаного листа, таким 18.09.2018 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №50854982 у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2018 року в адміністративній справі № 826/16567/18 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа Військова прокуратура Київського гарнізону про визнання неправомірними та скасування рішення позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бочковського Т.О. від 18 вересня 2018 року про закінчення виконавчого провадження №50854982.
На виконання вказаного рішення суду, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві 04.03.2019 року винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №50854982 та зобов`язано суд повернути виконавчий документ виконавцю.
Окрім того, 04.03.2019 Військовій прокуратурі  Київського гарнізону відправлено вимогу державного виконавця  про стан виконання судового рішення по справі №2/44.
15.03.2019 листом вих. №16/19355 вих19 Військовою прокуратурою Київського гарнізону повідомлено державного виконавця, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку з 06.07.1999.
На запит ОСОБА_1 від 21.01.2020, останній отримав лист-відповідь  Військової прокуратури Київського гарнізону №11/509 вих. 20 від 24.01.2020, зі змісту якого, на думку позивача, його було повідомлено, що боржник не має наміру виконувати судове рішення, яке набрало законної сили та вимоги державного виконавця у виконавчому провадженні №50854982 щодо виконання рішення суду.
Вважаючи вказаний лист протиправним і таким, що свідчить про невиконання судового рішення від 24.04.2009 по справі №2/44, позивач звернувся до  державного виконавця Бочковського Т.О. із листом - проханням направити до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, однак станом на день звернення із позовною заявою в автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутнє рішення щодо вчинення відповідної виконавчої дії за наслідком розгляду поданої заяви від 12.02.2020.
Вважаючи таку бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходів з того, що повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України є найсуворішим заходом до боржника, в разі невиконання рішення суду, йому передує застосування штрафних санкцій за невиконання вимоги виконавця та за повторне невиконання вимоги виконавця. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що станом на час звернення позивача до державного виконавця з відповідною заявою, у такого був відсутній виконавчий лист, оскільки такий було повернуто при завершенні виконавчого провадження та після поновлення виконавчого провадження, на запит виконавця, з суду не надходив.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 18 Закону України “Про виконавче провадження” встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до вимог статті 5 Закону України “Про виконавче провадження” примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно частини шостої статті 26 Закону України “Про виконавче провадження” за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до приписів статті 63 Закону України “Про виконавче провадження” за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Приписами статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Як вбачається з матерів справи, на виконанні Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві з 2016 року перебуває виконавче провадження №50854982 з виконання додаткового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2009 року у справі №2/44.
В рамках даного виконавчого провадження відповідачем на боржника накладались штрафні санкції в розмірі 5  100,00 грн. за невиконання рішення суду.
Крім того, 04.03.2019 року, після відновлення виконавчого провадження, Відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві винесено Вимогу державного виконавця № 5054982/3 якою повідомлено боржника у виконавчому провадженні № 50854982 про необхідність виконання рішення суду, що набрало законної сили та попереджено, що в разі повторного невиконання рішення суду без поважних причин, на боржника буде накладено штраф у подвійному розмірі та направлено звернення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, в порядку встановленому ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».
Як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження, боржником, на виконання вимоги державного виконавця від 04.03.2019 року направлено лист від 15.03.2019 вих.№ 16/16/1935, яким повідомлено про виконання рішення суду. 
Натомість, із змісту вказаного листа вбачається, що за своїм змістом такий є аналогічним листу Військової прокуратури Київського гарнізону від 18.04.2018 року № 10/3935вих.18, що слугував підставою для закінчення виконавчого провадження № 5085982 постановою державного виконавця від 18.09.2018 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Як встановлено судом, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2018 року в адміністративній справі № 826/16567/18, що набрало законної сили, наведені Військовою прокуратурою Київського гарнізону в листі від 18.04.2018 року № 10/3935вих.18 доводи не свідчать про виконання додаткової постанови Окружного адміністративного суду від 24 квітня 2009 року у справі №2/44, а тому підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.
Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що боржником у виконавчому провадженні № 5085982 повторно, без поважних причин, не виконано рішення суду, що набрало законної сили. 
Натомість, державним виконавцем з березня 2019 року не вжито жодних заходів з виконання рішення суду, що набрало законної сили. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Вказані конституційні положення знайшли своє продовження у Кодексі адміністративного судочинства України  а також у Законі України «Про судоустрій і статус суддів». 
Так, ст. 2, ч. 2 ст. 14 КАС України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
При цьому, у ст. 370 КАС України додатково закріплено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Європейський Суд з прав людини, в своєму рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Неможливість особи домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, на думку Європейського Суду з прав людини, становить втручання у право на мирне володіння майном, гарантованого статтею 1 Протоколу №1 до цієї Конвенції.
Конституційним Судом України у рішенні від 13.12.2012 №18-рп/2012, зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 наголосив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
З системного аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з вищезазначеним Законом. 
Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено.
Поряд із цим, рішення суду, що набрало законної сили 15 липня 2015 року станом на час вирішення даного спору не виконано, а державним виконавцем не вжито всіх передбачених Законом заходів для забезпечення виконання такого рішення суду, ні  з власної ініціативи, на виконання повноважень, ні за зверненням позивача. 
З огляду на викладені обставини колегія суддів погоджується з доводами апелянта як щодо протиправності бездіяльності відповідача в частині не звернення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення так і з тим, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача звернутись з відповідним повідомленням. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та приймаються колегією суддів в цій частині в якості належних.
При цьому, слід зауважити, що як норми Закону України «Про виконавче провадження» так і Інструкції з організації виконання судових рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 не обмежують державного виконавця у вчиненні передбачених Законом дій спрямованих на виконання рішення суду, в разі невиконання судом вимоги виконавця про надіслання оригіналу виконавчого документа. 
Більш того, відповідачем не надано доказів, що на час звернення позивача із даним позовом Окружним адміністративним судом міста Києва не виконано його вимогу від 04.03.2019 року про направлення оригіналу виконавчого листа № 2/44 від 15.10.2015 року.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
У відповідності до ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.
Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
У відповідності до ч. 3 ст. 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Керуючись ст.ст. 229, 271, 287, 272, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329, 330, 333 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - Військова прокуратура Київського гарнізону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо обов`язку надіслати органу досудового розслідування повідомлення про вчинення керівником установи, яка є боржником у виконавчому провадженні № 50854982, кримінального правопорушення та вжити заходів з примусового виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2009 у адміністративній справі №2/44, передбачених Законом України “Про виконавче провадження”.
Зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)  направити до Державного бюро розслідувань повідомлення про вчинення керівником військової прокуратури Київського гарнізону кримінального правопорушення, що полягає у невиконанні (перешкоджанні виконанню) судового рішення, та вжити заходів для примусового виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2009 у адміністративній справі №2/44, передбачених Законом України “Про виконавче провадження”.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                   О. О. Беспалов	
Суддя 	                 І. О. Грибан	
Суддя	                 А. Б. Парінов	

(Повний текст постанови складено 25.03.2021 року)