ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року 
м. Київ

Справа №  921/504/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І. С. - головуючого, Берднік І. С.,  Сухового В.Г., 
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Вінд"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 13 жовтня 2020 року (головуючий - Хабіб М. І., судді: Матущак О. І., Мирутенко О. Л.), якою скасовано ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 03 серпня 2020 року (суддя - Бурда Н. М.) про повернення позовної заяви у справі
за позовом заступника прокурора Тернопільської області
до: 1. Тернопільської міської ради, 2. Обслуговуючого кооперативу "Вінд"
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки, скасування запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки,

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У липні 2020 року заступник прокурора Тернопільської області (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом до Тернопільської міської ради та Обслуговуючого кооперативу "Вінд" (далі - ОК "Вінд") про:
- визнання незаконним та скасування рішення Тернопільської міської ради від 02.02.2018 № 7/22/99 (зі змінами згідно з рішенням від 06.03.2018 № 7/23/162) про надання ОК "Вінд" в оренду земельної ділянки (кадастровий номер 6110100000:01:004:0060) площею 0,4060 га для обслуговування будівель та споруд лодочної станції по вул. Урожайна, 15 (далі - спірна ділянка);
- визнання недійсним укладеного між Тернопільською міською радою та ОК "Вінд" договору оренди землі від 30 травня 2018 року, зареєстрованого за № 6032;
- зобов`язання ОК "Вінд" повернути Тернопільській територіальній громаді спірну земельну ділянку;
- скасування запису про державну реєстрацію права оренди ОК   "Вінд" на спірну земельну ділянку від 11.07.2018.
Короткий зміст і мотиви судових рішень
2. Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 03 серпня 2020 року позовну заяву та додані до неї матеріали повернуто прокурору на підставі пункту 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
3. Суд першої інстанції зазначив, що органом, уповноваженим державою на здійснення нагляду (контролю) за дотриманням органом місцевого самоврядування земельного законодавства є Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі - Держгеокадастр) і саме цей орган має звертатись до суду з метою усунення виявлених порушень у сфері земельних відносин та з метою захисту права держави у спірних правовідносинах. У зв`язку з чим прокурор не довів необхідності самостійного захисту ним інтересів держави в якості позивача. Відтак, відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом. 
4. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 13 жовтня 2020   року ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви прокурора скасовано, справу передано до Господарського суду Тернопільської області для продовження розгляду. 
5. Суд апеляційної інстанції послався на те, що захист інтересів держави в особі територіальної громади у даному випадку мала б здійснювати Тернопільська міська рада. Разом з тим, саме орган місцевого самоврядування визначений прокурором одним з відповідачів, як такий, що вчинив незаконні дії, які порушують інтереси держави.
5.1. Натомість Держгеокадастр не наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі прокурором. Тому прокурор правомірно самостійно звернувся до суду з позовом, визначивши Тернопільську міську раду одним із відповідачів, а отже обґрунтував звернення до суду з даним позовом в інтересах держави без визначення органу, уповноваженого на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
6. Не погодившись із ухваленою постановою, ОК "Вінд" звернулося з касаційною скаргою у якій просить її скасувати, а ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 03.08.2020 залишити в силі.
7. Узагальнено доводи касаційної скарги зводяться до такого.
7.1. Прокурором не дотримано процедури, передбаченої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", не доведено бездіяльність уповноваженого органу щодо захисту інтересів держави, зважаючи на наявність у Тернопільської міської ради відповідних повноважень на звернення до суду за захистом інтересів територіальної громади. Отже, у даному випадку прокурор діяв саме як альтернативний суб`єкт звернення до суду, підмінивши належного суб`єкта владних повноважень.
7.2. Подання прокурором позову є передчасним з огляду на невжиття Держгеокадастром заходів контролю за дотриманням земельного законодавства та виявлення таких порушень в діях органу місцевого самоврядування.
7.5. Судом апеляційної інстанції не враховано висновків Верховного Суду щодо застосування статті 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема, у постановах у справах №№ 912/2385/18, 915/1022/18, 806/1000/17, 924/1237/17. 
Короткий зміст відзиву прокурора на касаційну скаргу
8. Захист інтересів держави у даному випадку мала б здійснювати Тернопільська міська рада, проте саме цей уповноважений орган вчинив протизаконні дії, що порушують інтереси держави, що мало наслідком визначення прокурором цього органу відповідачем у даній справі.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду апеляційної інстанції
9. Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо недотримання прокурором визначеного законодавством порядку звернення до суду в інтересах держави та зазначає про таке.
10. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).
11. Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
12. Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1)   якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18). 
13. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті (абзац 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру"). А відповідно до абзаців 1, 2 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
14. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, та необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього кодексу. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. (частини 4, 5 статті 53 ГПК України)
15. Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі "Менчинська проти Росії").
16. Верховний Суд звертається до правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц та зазначає, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність уповноваженого органу, цей довід прокурора суд повинен перевірити згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони"), оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними. Процедура, передбачена абзацами 3, 4 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" застосовується до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. 
17. Як установлено апеляційним судом, прокурор у позові зазначив про те, що порушення інтересів територіальної громади відбулося внаслідок передачі органом місцевого самоврядування в оренду ОК "Вінд" земельної ділянки водного фонду в межах прибережної смуги, на якій до того ж розташовані належні іншим особам об`єкти нерухомості. У зв`язку з чим прокурор звернувся до суду як самостійний позивач в інтересах держави, що виражаються в інтересах членів територіальної громади, яка є власником земельної ділянки,  оскарживши рішення Тернопільської міської ради та укладений з ОК "Вінд" договір оренди. Саме тому прокурор визначив міську раду одним з відповідачів.
18. Отже, прокурор заявив позов до Тернопільської міської ради та ОК "Вінд" і на виконання вимог частини 4 статті 53 ГПК України, частин 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" у тексті позовної заяви обґрунтував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів у спірних правовідносинах (тобто, навів підставу для представництва інтересів держави), а також обґрунтував, у чому, з погляду прокурора, полягає порушення цих інтересів (тобто навів підстави позову).
19. За таких обставин прокурор належним чином обґрунтував звернення до суду з даним позовом за захистом інтересів держави без зазначення органу, уповноваженого на захист інтересів держави, а отже дотримався вимог законодавства.
20. Крім того, правильним і таким, що відповідає усталеним правовим висновкам Верховного Суду, є висновок суду апеляційної інстанції про те, що Держгеокадастр не наділений повноваженнями на звернення до суду з позовом про скасування рішень органів місцевого самоврядування щодо надання в оренду земельних ділянок комунальної власності. Держгеокадастр здійснює лише функцію контролю, а не захищає порушене право, отже не має права ініціювати судовий захист поза межами повноважень, які надані йому законом. 
21. Доводи касаційної скарги наведеного вище не спростовують і в цілому зводяться до висловлення незгоди з висновками апеляційного суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
22. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
23. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
24. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції Верховний Суд вважає, що постанову суду апеляційної інстанції прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для її скасування не вбачається. У зв`язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає.
25. Судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 304, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Вінд" залишити без задоволення.
2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 921/504/20 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            І. С. Міщенко
Судді                                                                                                         І. С. Берднік
                                                                                                                  В. Г. Суховий