Єдиний унікальний номер 235/6125/20 
Номер провадження 22-ц/804/645/21        

                                 ПОСТАНОВА
                                                            ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року                                                                                                       м. Бахмут
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Мірути О.А.,
суддів: Тимченко О.О., Хейло Я.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 235/6125/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності, поділ спільного майна подружжя, виплату компенсації, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2020 року про зупинення провадження (суддя Назаренко Г.В.), ухваленого в приміщенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, 

ВСТАНОВИВ :

    В провадженні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності, поділ спільного майна подружжя та виплату компенсації. 
Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2020 року провадження у справі зупинено у зв`язку з неможливістю розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
18 грудня 2020 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі.
Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2020 року провадження у справі поновлено для розгляду заяви про забезпечення доказів. 
Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів шляхом витребування оригіналів та копій письмових доказів відмовлено, у зв`язку з чим ухвалою від 24 грудня 2020 року провадження у справі зупинено до розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки рішення суду у справі може вплинути на результати розгляду цієї справи, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає зупиненню.
        Не погодившись з ухвалою суду від 24 грудня 2020 року, представник позивача ОСОБА_3 , яка діє інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
        Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність правових підстав для зупинення провадження у справі та порушив ефективність судового процесу.
У своїх доводах позивач зазначає, що позов ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння є віндікаційним позовом та цивільна справа за таким позовом не може бути підставою для зупинення провадження за позовом ОСОБА_1 .
Звертає увагу суду, на той факт, що судом першої інстанції ухвалою суду від 21.12.2020 року клопотання позивача про витребування доказів було залишено без руху з наданням строку для виправлення вказаних в ухвалі недоліків протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали суду, вказану ухвалу суду нею було отримано 21.12.2020 року. У зв`язку з чим строк для усунення недоліків зазначених в ухвалі суду становить від 22.12.2020 року по 31.12.2020 рік. 
           Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
      Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5,  6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи та без їх виклику.
       Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу про зупинення провадження підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.
            Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в провадженні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності, поділ спільного майна подружжя та виплату компенсації. 
Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2020 року провадження у справі зупинено, виходячи з норм законодавства, констатованих п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України. 
Зупиняючи провадження по цивільній справі за № 235/6125/20, суд першої інстанції зазначив, що ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів шляхом витребування оригіналів та копій письмових доказів відмовлено, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає зупиненню до розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки рішення суду у справі може вплинути на результати розгляду цієї справи. 
            Проте колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції та вважає його помилковим, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи, що призвело до порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
            П. 6 ч. 1 ст.251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини(факти), які є предметом судового розгляду.
            При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги даної статті, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.
Згідно із роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, даними у в п.33 постанови "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України (в редакції чинній на час винесення постанови), за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.
Визначаючи наявність підстав, передбачених п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і встановити ці обставини у даній справі неможливо.
При цьому, межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).
У справі "Белле проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення у справі "Фрідлендер проти Франції").
Проте суд попередньої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу та зупиняючи провадження у цивільній справі, на зазначене уваги не звернув, своє рішення щодо наявності встановлених процесуальним законом підстав для зупинення провадження у даній справі належним чином не мотивував та не обґрунтував.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
             При цьому, колегія суддів не вбачає об`єктивної неможливості здійснити розгляд цієї справи на підставі зібраних по справі доказів та не виключає можливість встановити та оцінити обставини(факти), які є предметом судового розгляду.
             З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як постановлена з порушенням вимог процесуального законодавства, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду попередньої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права заслуговують на увагу, оскільки зупинення провадження суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

            ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2020 року про зупинення провадження у справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: