Справа № 138/2448/20
Провадження № 22-ц/801/537/2021
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року	Справа № 138/2448/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 
на заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Рішення ухвалив суддя Цибульський О. Є.
Рішення ухвалено у м. Могилів-Подільському Вінницької області
Повний текст судового рішення складено 24 грудня 2020 року,
Встановив:
У вересні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 22 січня 2018 року.
При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
На підставі договору про надання банківських послуг банком відкрито відповідачу картковий рахунок із встановленим на нього кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 29 000 грн.
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 15 червня 2020 року склалася заборгованість в загальній сумі 27 075,44 грн., із яких: 21 121,70 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5953,74 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просив стягнути з відповідача.
Заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 січня 2018 року в розмірі 21 121,70 грн., а також понесені позивачем судові витрати у виді судового збору в розмірі 1639,78 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк», пославшись на те, що рішення суду ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення таких позовних вимог; в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що разом з анкетою-заявою відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, у якому визначено основні умови кредитування, зокрема, розмір процентної ставки в межах та поза межами пільгового періоду (процента ставка - 43,2% річних та процента ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 86,4%). 
Відповідач ОСОБА_1 рішення суду не оскаржив та відзиву на апеляційну скаргу позивача не надав.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення суду позивач оскаржує в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками; відповідач рішення суду не оскаржив, а тому суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду лише в оскаржуваній позивачем частині. При цьому враховується правильне застосування судом норм матеріального права та відсутність порушень норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що 22 січня 2018 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій підтвердив свою згоду на те, що підписанням цієї анкети-заяви він відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування; продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням його погодження та повного і безумовного прийняття та змінених Умов та правил (а. с. 11).
У позовній заяві зазначено про те, що на підставі заяви № б/н від 22 січня 2018 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого було збільшено до 29 000 грн.
Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 15 червня 2020 року склалася заборгованість в загальній сумі 27 075,44 грн., із яких: 21 121,70 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5953,74 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а. с. 7-8).
Відмовляючи у стягненні на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві позичальника процентна ставка не визначена і матеріали справи не містять доказів того, що саме з наданими позивачем Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку ознайомився відповідач, підписуючи анкету-заяву.
Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 22 січня 2018 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена. 
Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути також заборгованість за простроченими відсотками. 
На підтвердження позовних вимог позивач надав розрахунки заборгованості за договором № б/н від 22 січня 2018 року, укладеним між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30 листопада 2018 року та на 15 червня 2020 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), довідку про видані ОСОБА_1 кредитні картки за кредитним договором № б/н, анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану сторонами 22 січня 2018 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг із Умов та правил надання банківських послуг, виписку за картковими рахунками ОСОБА_1 за договором № б/н станом на 17 червня 2020 року; а також копії паспорта відповідача та документів, що підтверджують процесуальний статус банку і його представника. Проте матеріали справи не містять доказів того, що саме надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписавши 22 січня 2018 року анкету-заяву, на підставі якої отримав кредитну картку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у нарахованому банком розмірі. 
За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, надані банком витяг з Тарифів і витяг із Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625,1048 ЦК України, позивач не пред`явив.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині - в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками.
Доводи апеляційної скарги в тому, що разом з анкетою-заявою відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, у якому визначено основні умови кредитування, зокрема, розмір процентної ставки в межах та поза межами пільгового періоду (процента ставка - 43,2% річних та процента ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 86,4%), не заслуговують на увагу та є безпідставними.
Звернувшись до суду із апеляційною скаргою на рішення суду, позивач надав суду новий доказ - паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем.
Відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання АТ КБ «Приватбанк» про долучення до матеріалів справи та дослідження додаткового доказу при розгляді справи апеляційним судом, зокрема, з тих підстав, що позивачем не обґрунтовано неможливість подання такого доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, враховуючи, що доданий до апеляційної скарги доказ зберігається у позивача та був у його розпорядженні на час розгляду справи судом першої інстанції.
Представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень та принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
До позовної заяви представником позивача Гребенюком О. С. додано докази, які він вважав за необхідне надати суду на підтвердження позовних вимог. Водночас представником позивача подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за відсутності позивача (а. с. 73, 75).
Таким чином АТ КБ «Приватбанк» як позивач був зобов`язаний подати суду першої інстанції всі наявні у нього докази на підтвердження всіх обставин, що є підставою його позовних вимог, а не очікувати, коли йому буде відмовлено у задоволенні частини позовних вимог за недоведеністю, а потім вишукувати нові докази і долучати їх до апеляційної скарги.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та правильних висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченими відсотками не спростовують.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	В. В. Сопрун  	
  	І. М. Стадник