ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 січня 2021 року           справа №200/7145/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 р.  у справі  № 200/7145/20-а (головуючий І інстанції Зеленов А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                             ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач, УПФУ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач, ГУПФУ), в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального стажу періоду проходження військової служби з 12 травня 1983 року по 05 червня 1985 року, періодів роботи з 02 вересня 1985 року по 30вересня 2003 року, з 01 жовтня 2003 року по 01 серпня 2011 року при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
- скасувати рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №31 від 12 березня 2020 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах та не зарахуванні до загального стажу періоду проходження військової служби з 12 травня 1983 року по 05 червня 1985 року, періодів роботи з 02 вересня 1985 року по 30 вересня 2003 року, з 01 жовтня 2003 року по 01 серпня 2011 року при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу періоду проходження військової служби з 12 травня 1983 року по 05 червня 1985 року, періодів роботи   з 02 вересня 1985 року по 30 вересня 2003 року, з 01 жовтня 2003 року по 01 серпня 2011 року при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 03 березня 2020 року та зарахувати до загального та пільгового стажу його роботи періоду проходження військової служби з 12 травня 1983 року по 05 червня 1985 року, періодів роботи   з 02 вересня 1985 року по 30вересня 2003 року, з 01 жовтня 2003 року по 01 серпня 2011 рік. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, а саме суд: визнав протиправним та скасував рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 118 від 06 липня 2020 року, в зміну рішення № 51 від 12 березня 2020 року, про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах згідно частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язав Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно переглянути заяву № 2726 від 03 березня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 , та врахувати до пільгового страхового стажу період проходження строкової військової служби з 12 травня 1983 року по 05 червня 1985 року; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області  на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 420  грн. 40 коп; стягнув з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Бахмутсько-Лиманське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до загального та пільгового страхового стажу періоду роботи з 02.09.1985 по 30.09.2003 та періоду роботи з 01.10.2003 по 01.08.2011 включно у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до загального та пільгового страхового стажу періоду роботи з 02.09.1985 по 30.09.2003 та періоду роботи з 01.10.2003 по 01.08.2011 включно у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням зарахованих до пільгового стажу періодів роботи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах згідно норм пункту "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Рішенням Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №31 від 12 березня 2020 року було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та не зарахуванні до загального стажу періоду проходження військової служби з 12 травня 1983 року по 05 червня 1985 року, періодів роботи з 02 вересня 1985 року по 30 вересня 2003 року, з 01 жовтня 2003 року по 01 серпня 2011 року при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем неправомірно не зараховано період з 12 травня 1983 року по 05 червня 1985 року проходження позивачем військової служби до його пільгового стажу роботи при призначенні пенсії із зазначених ним підстав. Проте, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання протиправною бездіяльністю Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування періодів роботи з 02 вересня 1985 року по 30 вересня 2003 року, з 01 жовтня 2003 року по 01 серпня 2011 року при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, як такі що є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, не звернув увагу на посилання відповідача, на те, що лише період роботи з 02.09.1985 по 30.09.2003 буде зарахований позивачу до страхового стажу при призначенні пенсії, що підтверджується розрахунком від 12.03.2020. Тобто, у своєму відзиві на позов відповідач наголошував, що періоди роботи з 01.01.1999 по 30.09.2003 та з 01.10.2003 по 01.08.2011 будуть зараховані до пільгового стажу при призначенні пенсії, проте, щодо періоду з 02.09.1985 по 31.12.1998, відповідач не надає відомостей, тобто, фактично не визнає цей період щодо зарахування його до пільгового стажу. Апелянт зазначає, що відмова відповідача у призначенні пенсії за віком згідно до норм законодавства порушує право на соціальний захист, який гарантовано Конституцією України та пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (а.с.5,6). 
Позивач звернувся до управління Пенсійного фонду із заявою від 03 березня 2020 року за № 2726, встановленого зразка згідно із додатком 2 Порядку № 22-1, про призначення пенсії за віком згідно закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV зі зниженням пенсійного віку за Списком №2 згідно до п. 2 ст. 114 Закону. 
Рішенням Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №51 від 12 березня 2020 року, відмовлено позивачу в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу роботи за списком №2 (а.с.97-99).
Рішенням Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 06 липня 2020 року за №118  змінено рішення  №51 від 12 березня 2020 року про відмову позивачу в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу роботи за списком №2, з зазначенням того, що не зараховано до страхового стажу період проходження військової служби з 12 травня 1983 року по 05 червня 1985 року (а.с.87-89). 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV; Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.
Згідно  із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-ІV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.  
На підставі частини 1 статті 44 Закону № 1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до положень п. 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-ІV, положення Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію зокрема і за вислугу років.
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Статтею 114 Закону №1058 визначено право та умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Пунктом 1 статті 114 Закону №1058 встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.  
Відповідно до пункту 2 статті 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказ Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Комплексний аналіз норми дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах за п.2 ч.2 статті 114 Закону №1058 є досягнення особою відповідного віку, перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, з урахуванням проведеної атестації робочих місць за час виконання роботи після 21 серпня 1992 року.
Щодо питання зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 02 вересня 1985 року по 30 вересня 2003 року, з 01 жовтня 2003 року по 01 серпня 2011 року, суд зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 (далі - Порядок № 637).
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). 
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, зазначеним Порядком передбачено у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, підтвердження спеціального трудового стажу також уточнюючою довідкою. 
Матеріали справи свідчать, що відповідний спеціальний (пільговий) стаж роботи позивача за Списком № 2 підтверджено записами в трудовій книжці, довідками підприємства, даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, та іншими документами.
Отже, матеріалами справи, підтверджено спеціальний (пільговий) стаж позивача за період з  02 вересня 1985 року по 30 вересня 2003 року, та з 01 жовтня 2003 року по 01 серпня 2011 року.
З наявного в матеріалах справи відзиву на позовну заяву, рішення від 06 липня 2020 року №118,  від 12 березня 2020 року №51, та розрахунком стажу від 12.03.2020, вбачається, що відповідачем періоди роботи ОСОБА_1 з 02 вересня 1985 року по 30 вересня 2003 року, та з 01 жовтня 2003 року по 01 серпня 2011 року зараховано позивачу до стажу при призначенні пенсії, на підставі відомостей які містяться в даних реєстру застрахованих осіб. До пільгового стажу зараховано період з 01.01.1998 по 31.07.1998, з 01.01.1999 по 30.09.2003, з 01.10.2003 по 01.08.2011. Отже, питання щодо зарахування вказаного періоду не є спірним.
Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачем було зараховано вищезазначений період до пільгового стажу, суд першої інстанції обґрунтовано не розглядав питання щодо зарахування вказаного періоду.
Проте, як свідчать матеріали справи період роботи з 02 вересня 1985 року по 31 грудня 1997 року та з 01 серпня 1998 року по 31 грудня 1998 року відповідачем не зараховано до пільгового стажу. 
При цьому, позивачем надано усі передбачені законодавством документи щодо підтвердження зазначеного пільгового стажу, зокрема Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1 (далі - Порядок № 22-1) та Порядком № 637. 
Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46  Конституції України  кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані  Конституцією України  та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав. 
За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Отже, з позивач має право на зарахування зазначеного стажу до спеціального (пільгового) стажу.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи позивача з 02 вересня 1985 року по 31 грудня 1997 року та з 01 серпня 1998 року по 31 грудня 1998 року. 
Щодо зарахування відповідачем до страхового пільгового стажу періоду проходження ОСОБА_1 строкової військової служби з 12 травня 1983 року по 05 червня 1985 року при призначенні пенсії на пільгових умовах, суд зазначає наступне. 
Матеріали справи свідчать, що позивач з 12 травня 1983 року по 05 червня 1985 року проходив строкову військову службу в лавах Радянської Армії, що підтверджується записом в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та військовим квитком серії НОМЕР_2 від 11 травня 1983 року (з.б. а.с.8-11,53). 
Відповідно Конституційний суд України в своєму рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999 року зазначив, що положення частини першої   статті 58 Конституції України   про те, що закони та інші нормативно-правові акти не зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).
Таким чином, суд звертає увагу, що до спірних правовідносин має застосовуватись законодавство чинне на момент їх виникнення.
На період проходження  позивачем  військової  служби діяло "Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій", затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі  по  тексту - Положення).
Приписами підпунктів "з", "і" та "к" частини 1, частини 3 пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі - Положення № 590), крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також період навчання в професійно-технічних училищах та служба у складі Збройних сил СРСР. При призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах і на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти "а" і "б" пункту 16), і пенсій у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсій по старості робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт "в" пункту 16) періоди, зазначені у підпунктах "к" і "л", прирівнюються по вибору особи, що звернулась за призначенням пенсії, або до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду. Період, зазначений у підпункті "з", прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.
Пунктами "в" та "д" частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Абзацом другим пункту 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Матеріали справи підтверджують, що після періоду військової служби позивач працював на посаді електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування зайняті на шахтах тресту "Донецьквуглеавтоматика" Горлівського налагоджувального управління з повним робочим днем, що відповідає Списку №2 та підтверджено відповідними записами в трудовій книжці. 
Отже, період служби в Радянській армії з 12 травня 1983 року по 05 червня 1985 року повинен бути зарахований відповідачем не тільки до загального стажу, але й до пільгового стажу за Списком №2. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції, належним чином дослідивши всі докази встановив, що відповідачем неправомірно не зараховано вищевказаний спірний період проходження позивачем військової служби до його пільгового стажу роботи при призначенні пенсії із зазначених ним підстав.
Таким чином, спірне рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу було прийнято не обґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. 
На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 2 вищезазначений період роботи позивача. Отже, з урахуванням пільгового стажу роботи за Списком № 2, позивач має право на зарахування зазначеного стажу до спеціального (пільгового) стажу та призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Отже, суд першої інстанції в мотивувальній частині дійшов вірного висновку в частині визнання протиправним та скасування рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 118 від 06 липня 2020 року, в зміну рішення № 51 від 12 березня 2020 року, про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах згідно частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та рішення №51 від 12 березня 2020 року.
Щодо вимог в частині визнання протиправною бездіяльністю відповідача в частині відмови позивачу у зарахуванні до загального (пільгового) стажу спірних періодів, суд зазначає, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. 
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Як свідчать матеріали справи, за результатами розгляду поданої позивачем заяви відповідачем було прийнято рішення, що у даному випадку не може свідчити про протиправну бездіяльність.
При цьому щодо обраного способу порушеного права позивача, суд зазначає наступне.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, якими регулюються спірні відносини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов до висновку про зобов`язання відповідача повторно переглянути заяву № 2726 від 03 березня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 , та врахувати також до пільгового страхового стажу період проходження строкової військової служби з 12 травня 1983 року по 05 червня 1985 року.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - змінити. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328   Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 р.  у справі  № 200/7145/20-а - задовольнити частково. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 р.  у справі  № 200/7145/20-а - змінити. 
Змінити абзац 3 резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 р.  у справі  № 200/7145/20-а виклавши його в наступній редакції:
«Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно переглянути заяву № 2726 від 03 березня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 , та врахувати до пільгового страхового стажу період проходження строкової військової служби з 12 травня 1983 року по 05 червня 1985 року та період роботи з 02 вересня 1985 року по 31 грудня 1997 року та з 01 серпня 1998 року по 31 грудня 1998 року.»
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 р.  у справі  № 200/7145/20-а - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 13 січня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                                 Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                                   Г.М. Міронова 

                                                                                                           І.В. Геращенко