Дата документу 24.02.2021 Справа № 337/3398/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 337/3398/20 Головуючий у 1 інстанції Гнатик Г.Є.
Провадження №22ц/807/576/21                                 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 лютого 2021 року         м. Запоріжжя
       Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:        Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.
        Крилової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що ОСОБА_2 є його батьком. Шлюб між батьками розірвано 09 серпня 2016 року.
На теперішній час ОСОБА_1 є повнолітнім та з 01 вересня 2019 року навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Фахового коледжу бізнесу та харчових технологій» Запорізького національного університету, на денній формі навчання. Строк навчання з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2022 року. 
ОСОБА_1 зазначав, що у зв`язку з навчанням він потребує матеріальної допомоги, яку батько добровільно не надає. Вважає, що батько має можливість сплачувати на його користь аліменти в зв`язку з навчанням.
З огляду на зазначені обставини ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 аліменти щомісячно, у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом і до закінчення навчання ОСОБА_1 , але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання у зв`язку з навчанням у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 серпня 2020 року і до закінчення навчання ОСОБА_1 , але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Додатковим рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 4500 грн. 
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , вважаючи, що оскаржуване рішення в частині розміру стягуваних аліментів прийняте за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив змінити рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2020 року в частині розміру стягнутих аліментів з 1/8 частини заробітку (доходу) змінити на 1/5 частину заробітку (доходу). Вважає, що при визначені судом першої інстанції розмір аліментів (1/8 частина від доходів Відповідача) - не враховано всіх обставин цієї справи, такий розмір не відповідає засадам розумності та справедливості, на яких базується цивільне право.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку щодо необхідності стягнення аліментів з відповідача, цілком необґрунтовано та безпідставно зменшує розмір заявлених до стягнення аліментів з 1/5 частини до 1/8 частини від доходів відповідача, за відсутності будь-яких підстав для цього. Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не отримує жодних доходів, навчається в учбовому закладі на денній формі навчання, а мати позивача, з якою він разом проживає, має на утриманні дитину ІНФОРМАЦІЯ_1 , її єдиним доходом є соціальна державна допомога (у зв`язку із народженням та доглядом за дитиною до досягнення нею 3-х років) в розмірі 865 грн. щомісячно. При цьому, згідно отриманої на адвокатський запит відповіді від ПАТ «Дніпроспецсталь» вбачається, що середній розмір доходу ОСОБА_2 без урахування податків та зборів за шість місяців (період з квітня по вересень 2020 року) складає - 27909,74 грн. (167458,47/6).
Отже, скаржником у відповідності до вимог матеріального та процесуального права (статті 182, 199, 200 СК України, статі 76 - 81 ЦПК України) надано достатньо доказів, на підставі яких можна дійти висновку щодо доцільності задоволення позовних вимог в повному обсязі, а саме - стягнути з Відповідача 1/5 частину від всіх його доходів. В противагу цьому, з боку відповідача не було надано жодного належного, достовірного, достатнього доказу, який можливо було б сприймати та розцінювати як підставу для визначення аліментів на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/10 або 1/8 частини від доходів ОСОБА_2 , замість аліментів в розмірі 1/5 частини, як просив суд позивач. 
Відповідно до частини першої статті368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 22 грудня 2020 року, в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2 надав до суду відзив, в якому посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить залишити рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2020 року без змін. Зазначає, що посилання в апеляційній скарзі на те, що він працевлаштований, має постійний дохід, а також те, що ОСОБА_1 не має жодних доходів, а єдиним доходом його матері є тільки соціальна державна допомога, були предметом дослідження у суді першої інстанції та їм була надана правильна правова оцінка. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено судом першої інстанції, визнається учасникам справи, та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народився син - ОСОБА_1 (а.с. 11).
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2016 року (а.с. 12).
З довідки Відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж бізнесу та харчових технологій» Запорізького національного університету № 68 від 10 серпня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 є студентом 2 курсу денного відділення ВСП Фахового коледжу бізнесу та харчових технологій Запорізького національного університету. Термін навчання становить з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2020 року (а.с. 13).
З довідки Відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж бізнесу та харчових технологій» Запорізького національного університету від 22 вересня 2020 року № 01-29/179 також встановлено, що ОСОБА_1 навчається на безоплатній основі (державне замовлення) (а.с. 53).
З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів вбачається, що інформація про доходи ОСОБА_1 за період з 01 січня 2019 року по 31 березня 2020 року відсутня (а.с. 33).
З довідки про доходи, виданій ОСОБА_1 торговим коледжем ЗНУ, вбачається, що за період з вересня 2019 року по серпень 2020 року позивачу доходів не нараховано (а.. 34). 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував факт того, що позивач ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги батьків на час навчання, позивач проживає разом з матір`ю, яка є працездатною та має рівні обов`язки з відповідачем щодо надання допомоги повнолітній дитині, яка продовжує навчання, тому, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважав за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу).
З зазначеним висновком колегія суддів погоджується. 
Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
У відповідності до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Аналогічне посилання міститься у постанові Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17.
Так, з довідки з ПрАТ «Дніпроспецсталь», де працює ОСОБА_2 вбачається, що за період з 01 квітня 2020 року по 30 вересня 2020 року відповідачу було нараховано 167458,47 грн. заробітної плати, з яких 29641,94 грн. утримано податок, 2470,17 грн. - утримано військовий збір, 20434,20 грн. - утримано аліментів за період з квітня 2020 року по липень 2020 року включно (а.с. 68).
З копії трудової книжки вбачається, що мати позивача - ОСОБА_4 у червні 2017 року звільнилась за власним бажанням, та наразі не працевлаштована (а.с. 16).
Встановлено також, що ОСОБА_4 02 серпня 2019 року уклала шлюб з ОСОБА_5 , та змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с. 17). ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 народилася дитина (а.с. 18).
З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів вбачається, що ОСОБА_7 отримує соціальні виплати у зв`язку з народженням та доглядом за дитиною до досягнення нею 3х років (а.с. 35). 
При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.
За таких обставин, враховуючи рівні обов`язки обох батьків надавати матеріальну допомогу дитині, колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо стягнення з ОСОБА_2 1/8 частини від усіх доходів (заробітку). При цьому, враховуючи дохід відповідача, розмір аліментів, присуджених до стягнення оскаржуваним рішенням, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає обґрунтованим і достатнім.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Проте, будь-яких доказів, які б вказували на необхідність збільшення розміру стягнутих аліментів, зокрема понесених ОСОБА_1 витрат у зв`язку з навчанням, позивачем не надано. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).
Враховуючи викладені обставини, безоплатне навчання ОСОБА_1 , стан здоров`я та працездатність обох батьків, принцип рівності батьків у виконанні обов`язку щодо утримання дітей, визначений розмір аліментів є достатнім та відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.
Таким чином, при вирішенні справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження. 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2020 року у цій справі - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 24 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: