ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року	Львів	Справа № 380/2488/20 пров. № А/857/1483/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                     Сеника Р.П.,  
суддів                                                                           Судової-Хомюк Н.М., Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання                    Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу  Львівського окружного адміністративного суду  від 30 грудня 2020 року про повернення заяви у справі № 380/2488/20 за заявою ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Червоноградської міської ради, Департаменту екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації, Державної екологічної інспекції у Львівській області, Державної екологічної інспекції України про визнання протиправними дій,-

суддя в 1-й інстанції – Лунь З.І.,
час ухвалення рішення – 30.12.2020 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 30.12.2020 року,

                                                       В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень Державною екологічною інспекцією у Львівській області на виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.07.2020 у справі №380/2488/20.
Зі змісту означеної заяви видно, що таку ОСОБА_1 подав у порядку, визначеному ст.383 КАС України.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року у справі № 380/2488/20 повернено заяву заявнику. 
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу на неї, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що у матеріалах справи є докази звільнення від сплати судового збору (посвідчення інваліда війни 3 групи).
Крім того, ним подавалися копії заяви для направлення їх судом відповідачам. Також вказує, що йому невідомо про наявність відкритого касаційного провадження.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.07.2020 у цій справі, адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Червоноградської міської ради Львівської області (місцезнаходження: 80100, Львівська область, м.Червоноград, пр.Шевченка, 19,   ЄДРПОУ 26269722), Департаменту екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 98, ЄДРПОУ 38739037), Державної екологічної   інспекції у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 98, ЄДРПОУ 38057086), Державної екологічної   інспекції України (місцезнаходження: 01042, м.Київ, Новопечерський пров. 3, корпус 2, ЄДРПОУ 37508533) про визнання протиправних дій, зобов`язання вчинити дії задоволено частково; визнано протиправними дії Департаменту екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації, щодо надання відповіді на запит від 10.03.2020; визнано протиправною бездіяльність Департаменту екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації, щодо надання відповіді на скаргу від 31.01.2020; визнано протиправною бездіяльність Державної екологічної інспекції у Львівській області щодо надання відповіді на скаргу від 31.01.2020 та на запит від 10.03.2020; зобов`язано Департамент екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації об`єктивно та всебічно перевірити інформацію у скарзі ОСОБА_1 від   31.01.2020; зобов`язано Департамент екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації надати достовірну, точну та повну інформацію на запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 10.03.2020; зобов`язано Державну екологічну інспекцію у Львівській області об`єктивно та всебічно перевірити інформацію у скарзі ОСОБА_1 від   31.01.2020; зобов`язано Державну екологічну інспекцію у Львівській області надати достовірну, точну та повну інформацію на запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 10.03.2020; зобов`язати Державну екологічну інспекцію України об`єктивно та всебічно перевірити інформацію у скарзі ОСОБА_1 від   03.02.2020; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Червоноградської міської ради Львівської області про визнання протиправних дій, зобов`язання вчинити дії – відмовлено.
Рішення набрало законної сили 01 грудня 2020 року.
09.10.2020 до суду від позивача надійшла заява в порядку ст.383 КАС України про визнання протиправними дій та рішень, вчинених державною виконавчою службою на виконання вищезазначеного рішення суду, встановлення судового контролю. 
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що подана заява не відповідає вимогам, передбаченим   ст. 383 КАС України.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Частиною 2  ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією та законами України.
Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Частинами 2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містить КАС України, зокрема, нормами ст.370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Таким чином, вирішення спору в судовому порядку завершується винесенням судового рішення у справі, яке після набрання ним законної сили є обов`язковим для учасників справи та в подальшому має бути виконано стороною у справі самостійно, або у примусовому порядку, визначеному нормами Закону України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів зазначає, що визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду врегульовано ст.383 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються (ч. 2   ст. 383 КАС України).
За ч. 3 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом До заяви додаються докази її надіслання іншим учасникам справи.
За частиною 4 статті 383 КАС України визначальним для вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення до суду із заявою, зазначеною у частині 1 цієї статті, є дата, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому граничним (присічним) строком звернення до суду із такою заявою є останній день завершення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання за відповідним рішенням суду.
Крім того, положення частини 2 статті 383 КАС України, визначаючи вимоги до заяви про визнання протиправною бездіяльності, вказують, що остання має містити інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання (п.7) та інформацію про хід виконавчого провадження (п.8).
Аналіз зазначених вище норм свідчить, що подання до суду заяви у порядку, передбаченому статтею 383 КАС України, можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби.
Тобто при здійсненні судового контролю за виконанням рішення суду в порядку статті 383 КАС України обов`язково підлягають з`ясуванню обставини виконання судового рішення в примусовому порядку, а не обставини невиконання відповідачем судового рішення в добровільному порядку.
За правилами ч.5 ст.383 КАС України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
Колегія суддів із поданої заявником заяви від 09.10.2020 року встановила, що ОСОБА_1 не вказав відомостей про набрання рішенням у цій справі законної сили (вказана ОСОБА_1 дата не відповідає дійсності) та про наявність чи відсутність відкритого касаційного провадження; інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформації про хід виконавчого провадження.
Крім того, ОСОБА_1 на подав до цієї заяви документа про сплату судового збору чи доказів про звільнення від його сплати та доказів її надіслання іншим учасникам справи.
Посилання апелянта на те, що у матеріалах справи є докази звільнення від сплати судового збору; подавалися копії заяви для направлення їх судом відповідачам; те, що йому невідомо про наявність відкритого касаційного провадження не приймається до уваги апеляційним судом, оскільки ст. 383 КАС України визначає вимоги заяви, які мають бути дотримані для прийняття та розгляду її судом.
За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновками суду першої інстанції, а тому доводи апелянта слід відхилити. 
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 229, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року про повернення заяви у справі № 380/2488/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
                                                                        Повне судове рішення складено 17.02.2021 року