ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" січня 2021 р.           Справа№ 920/144/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Яковлєва М.Л. 
          Дикунської С.Я. 

без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 
на рішення Господарського суду Сумської області від 06.04.2020 (повний текст рішення складено 07.04.2020) у справі №920/144/20 (суддя Жерьобкіна Є. А.)
за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
до Сумського національного аграрного університету в особі Маловисторопського фахового коледжу імені П.С. Рибалка Сумського національного аграрного університету
про   стягнення 14 002 грн. 21 коп. заборгованості
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Сумського національного аграрного університету в особі Маловисторопського фахового коледжу імені П.С. Рибалка Сумського національного аграрного університету, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 14 002 грн. 21 коп. відповідно до договору постачання природного газу № 118/16-ТЕ-29 від 16.02.2016, у зв`язку з простроченням оплати поставленого природного газу, в тому числі 8 582 грн. 17 коп. пені, 1 012 грн. 66 коп. 3% річних, 4 407 грн. 38 коп. інфляційних втрат, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору несвоєчасно оплатив отриманий природний газ, у зв`язку з чим останньому нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати.   
Рішення Господарського суду Сумської області від 06.04.2020 у справі №920/144/20 позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково.
Стягнуто з Сумського національного аграрного університету в особі Маловисторопського фахового коледжу імені П.С. Рибалка Сумського національного аграрного університету   на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 8 160 грн. 56 коп. пені, 982 грн. 82 коп. 3% річних, 4 147 грн. 63 коп. інфляційних втрат, 1 995 грн. 24 коп. витрат по сплаті судового збору.
Судом встановлено, що поставлений позивачем природний газ у лютому-березні 2016 року загальною вартістю 52 382 грн. 14 коп. оплачений відповідачем повністю, однак з простроченням строків оплати, визначених п. 6.1. договору.
При цьому, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що при нарахуванні пені, 3% річних та інфляційних втрат позивачем не враховано положення статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 06.04.2020 у справі №920/144/20 в частині відмови задоволення позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 421,61 грн., 3 % річних в розмірі 29,84 грн. та інфляційних витрат в розмірі 259,75 грн. та прийняти нове рішення, яким в цій частині позовні вимоги задовольнити.
Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його ухваленим судом з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вважає безпідставним застосування судом положень закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".
Позивач переконаний, що оскільки матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, то застосування приписів частини 3 статті 7 згаданого закону є неправомірним.
29.04.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя -   Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Яковлєв М. Л.
Ухвалою   Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2020 апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»   на рішення Господарського суду Сумської області від 06.04.2020 у справі № 920/144/20 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.
18.05.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду   від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою   Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 у справі №920/144/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.04.2020 у даній справі.
Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення   та встановлено строки на їх подання. 
Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.04.2020 у справі №920/144/20 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
28.05.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти доводів, викладених в апеляційній скарзі. Відповідач переконаний, що судом враховано всі обставини при розгляді справи та погоджується з висновком суду про часткове задоволення позову. Тому, відповідач вважає оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та прийнятим відповідно до норм матеріального та процесуального права, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1816/20 від 02.07.2020, у зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Тарасенко К. В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.04.2020 у справі №920/144/20 прийнято до провадження визначеним складом суду.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/2999/20 від 10.09.2020, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К. В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Яковлєв М. Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 апеляційну  скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.04.2020 у справі №920/144/20 прийнято до провадження визначеним складом суду.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4434/20 від 10.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді Куксова В. В. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Дикунська С. Я.,   Яковлєв М. Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.04.2020 у справі №920/144/20 прийнято до провадження визначеним складом суду.
Відповідно до ч. ч. 1, 3   ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)   у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Так, згідно з ч. 13   ст. 8 ГПК України   розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 3   ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 118/16-ТЕ-29 від 16.02.2016 (а.с.16-22), позивач зобов`язується передати у власність відповідачу у 2016 році природний газ, а останній, у свою чергу, прийняти та оплатити цей газ на умовах договору.
Відповідно до п. 1.2. договору природний газ, що постачається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Згідно з п. 3.4. договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.
За умовами п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Згідно з п. 6.3.3. договору, за наявності заборгованості у споживача за цим договором постачальник зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 1 лютого 2016 року та діє в частині реалізації газу до 31 березня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 договору).   
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з актами приймання-передачі природного газу за лютий-березень 2016 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 52  382 грн 14 коп.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
Судом першої інстанції встановлено, що поставлений позивачем природний газ у лютому-березні 2016 року загальною вартістю 52  382 грн 14 коп. оплачений відповідачем повністю, однак з простроченням строків оплати, визначених п. 6.1. договору.
З розрахунку позивача та довідки про операції за договором вбачається, що природний газ поставлений у лютому 2016 року оплачений частково в сумі 7001 грн. 44 коп. 06.05.2016 (оплата за призначенням платежу - за природний газ поставлений у березні 2016 року, що, з урахуванням п. 6.3.3. договору, зарахована позивачем в рахунок оплати природного газу, поставленого у лютому 2016 року), в сумі 38 379 грн. 26 коп. - 09.12.2016. Природний газ, поставлений у березні 2016 року оплачений повністю (7001 грн. 44 коп.) 09.12.2016.
Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За змістом статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" № 2921-ІІІ від 10.01.2002р.встановлено: розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.
Згідно з п. 8.2 договору, у разі невиконання відповідачем умов п.6.1 договору, останній зобов`язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
У п. 10.3. договору сторони погодили, що строк, у межах якого останні можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років. 
Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Як встановлено судом першої інстанції, природний газ поставлений у лютому 2016 року оплачений частково в сумі 7001 грн. 44 коп. - 06.05.2016 (оплата за призначенням платежу - за природний газ поставлений у березні 2016 року, що, з урахуванням п. 6.3.3. договору, зарахована позивачем в рахунок оплати природного газу, поставленого у лютому 2016 року); в сумі 38 379 грн. 26 коп. - 09.12.2016. Природний газ, поставлений у березні 2016 року оплачений повністю (7001 грн 44 коп.) 09.12.2016.
Згідно з поданим позивачем розрахунком, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нараховані пеня в загальній сумі 8582 грн. 17 коп., 3% річних в загальній сумі 1012 грн. 66 коп., інфляційні втрати в сумі 4407 грн. 38 коп., виходячи з суми заборгованості за лютий-березень 2016 року, з урахуванням строків розрахунків визначених договором та здійснених відповідачем оплат, що зараховані позивачем в рахунок оплати природного газу відповідно до п. 6.3.3. договору в порядку календарної черговості виникнення боргу.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що при нарахуванні пені, 3% річних та інфляційних втрат позивачем не враховано положення статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", зокрема щодо того, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
З урахування положень вищевказаного Закону, суд першої інстанції здійснив наступний перерахунок позивача та дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача:
- пені в сумі 8  160 грн 56 коп., в тому числі:
6  976 грн 43 коп. за період з 15.03.2016 по 14.09.2016, виходячи з суми заборгованості за природний газ, поставлений у лютому 2016 року в сумі 38379 грн 26 коп., 
1  184 грн 13 коп. за період з 15.04.2016 по 14.10.2016, виходячи з суми заборгованості за природний газ, поставлений у березні 2016 року в розмірі 7001 грн 44 коп.; 
- 3% річних в загальній сумі 982 грн 82 коп., в тому числі:
846 грн 23 коп. за період з 15.03.2016 по 08.12.2016, виходячи з суми заборгованості за природний газ, поставлений у лютому 2016 року в сумі 38379 грн 26 коп., 
136 грн 59 коп. за період з 15.04.2016 по 08.12.2016, виходячи з суми заборгованості за природний газ, поставлений у березні 2016 року в розмірі 7001 грн 44 коп.; 
- 4  147 грн 63 коп. інфляційних втрат, в тому числі:
3727 грн 41 коп. за період з 01.04.2016 по 30.11.2016, виходячи з суми заборгованості за природний газ, поставлений у лютому 2016 року в сумі 38379 грн 26 коп., 
420 грн 22 коп. за період з 01.05.2016 по 30.11.2016, виходячи з суми заборгованості за природний газ, поставлений у березні 2016 року в розмірі 7001 грн 44 коп.
Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не погоджується з наведеним висновком  суду та вважає безпідставним застосування судом положень закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".
Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Судом досліджено, що 30.11.2016 р. набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р., яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. 
Згідно зі ст. 2 Закону, дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Частиною 3 статті 7 Закону врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення.
Вказаною нормою передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Водночас, факт включення чи не включення відповідача до даного реєстру не входить до предмета доказування у даній справі, оскільки не впливає на вирішення даного спору з огляду на таке.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 22.03.2018 р. у справі № 914/123/17, від 03.04.2018 р. у справі № 904/11325/16, від 16.01.2019 у справі №905/299/18, від 05.08.2019 у справі №927/934/18, від 18.09.2019 у справі №920/102/19.
З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача у апеляційній скарзі, що оскільки відповідач не включений до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, він не є учасником процедури врегулювання заборгованості згідно із   Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Відповідно до п. 1.2. договору, природний газ, що постачається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
З наявних в матеріалах справи доказів, зокрема розрахунку штрафних санкцій та довідки про операції за договором, судом встановлено, що відповідачем до 30.11.2016 частково погашено заборгованість за поставлений природний газ у лютому 2016 року в сумі 7001 грн 44 коп. (оплата - 06.05.2016).
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо неправомірності вимог позивача в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на заборгованість за природний газ, погашену до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (за лютий 2016 року в сумі 7001 грн. 44 коп.).
Таким чином, судом першої інстанції правомірно застосовано положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому доводи апелянта судом відхиляються як необґрунтовані. 
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши вищенаведені обставини, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Сумської області від 06.04.2020 у справі №920/144/20.  
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Сумської області від 06.04.2020 у справі №920/144/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.04.2020 у справі №920/144/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»    - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 06.04.2020 у справі №920/144/20 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».
4. Матеріали справи № 920/144/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                М.Л. Яковлєв

                                                                                С.Я. Дикунська