ПОСТАНОВА
Іменем України
05 січня 2021 року 
Київ
справа №816/309/17
адміністративне провадження №К/9901/42137/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.
здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Головного управління ДФС у Полтавській області
на постанову Полтавського окружного адміністративного суду                                            від 10 квітня 2017 року (головуючий суддя - Бойко С.С.)
та на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду                                        від 13 червня 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Присяжнюк О.В., судді - Русанова В.Б., Курило Л.В.)
у справі №816/309/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкірзавод"
до Головного управління ДФС у Полтавській області
про скасування податкових повідомлень-рішень, 

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкірзавод" (далі - позивач, платник, Товариство, ТОВ "Кременчуцький шкірзавод") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДФС у Полтавській області) про скасування податкових повідомлень-рішень.

На обґрунтування своїх позовних вимог Товариство зазначило правомірність формування даних податкового обліку та протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючого органу. Вказало, що висновки відповідача про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на прибуток, податку на додану вартість та завищення залишку від`ємного значення не підтверджені жодними належними доказами, є такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях посадових осіб контролюючого органу та ґрунтуються лише на тому, що у лютому, березні, липні, вересні, жовтні, листопаді 2015 року та січні, лютому, березні, червні 2016 року  Товариство здійснювало списання хімічних реактивів на переробку шкіри за нормами більшими, ніж у січні 2015 року. При цьому позивач зазначив, що при проходженні технологічних процесів хімічні матеріали додаються послідовно і їх кількість коригується у відповідності до моніторингу перебігу технологічного процесу в залежності від факторів якості шкірсировини та сезону, а тому визначена таким чином кількість витрачених матеріалів може змінюватися у значних межах.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року, адміністративний позов задоволено: 

- визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 07.02.2017 №0000651401, №0000671401, №0000661401;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГГУ ДФС у Полтавській області на користь ТОВ "Кременчуцький шкірзавод" судові витрати у розмірі 5427, 06 грн.                    

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що висновки посадових осіб контролюючого органу про порушення Товариством аимог податкового законодавства, зроблені без урахування усіх особливостей процесу переробки шкірсировини та за відсутності достатнього рівня необхідних знань у даній галузі. Суди зазначили, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності прийняття ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що Товариством не надано обґрунтованих пояснень щодо суті змін у технічних процесах виробництва, не обґрунтовано їх необхідність та не надано доказів погодження з покупцями зміни якості продукції, які б мали відбутися в разі зміни рецептури її виробництва.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

10 серпня 2018 року від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких Товариство зазначає про законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій та безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами відповідача у період з 19.12.2016 по 17.01.2017 проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2016, законодавства про збір та облік єдиного соціального внеску за період з 01.01.2015 по 30.06.2016, за результатами якої складено акт від 24.01.2017 №39/16-31-14-01-10/31847843 (далі - Акт перевірки).

Згідно з висновками Акта перевірки контролюючим органом встановив порушення позивачем вимог:

- П(С)БО 16 "Витрати" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 346, пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого Товариством занижено податок на прибуток загалом в розмірі 156 734 грн;  

-  пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позивачем податку на додану вартість всього на суму 17592 грн. Встановлено завищення рядка 21 залишку від`ємного значення у сумі 156556 грн;

- підпунктів 1, 2, 4 пункту 2 статті 6, абзаців 1 та 5 пункту 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" внаслідок чого позивачу донараховано єдиного внеску в сумі 1705,34 грн.    

На підставі Акта перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення:

- №0000651401, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 183 257, 75 грн, з яких за податковими зобов`язаннями - 156734, 00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 26523, 75 грн;

- №0000671401, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальму суму 21990,00 грн, з яких за податковими зобов`язаннями - 17592,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 4398,00 грн;

- 0000661401, яким до позивача застосовано штрафні санкції з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів в розмірі 156556,00 грн. 

Не погодившись з зазначеними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Пунктом 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У відповідності до вимог підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Віповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпункту 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до ст. 197, підроз. 2 роз. XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ16), затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318 (далі - Положення №318).

Згідно з пунктом 4 Положення №318 об`єкт витрат - продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов`язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

Відповідно до пункту 5 Положення №318 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Пунктом 6 Положення №318 встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені (пункт 7 Порядку №318).

Згідно з пунктом 11 Положення №318 собівартість  реалізованої  продукції   (робіт, послуг) складається  з виробничої собівартості продукції (робіт,  послуг), яка була реалізована  протягом  звітного  періоду,  нерозподілених постійних  загальновиробничих  витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої  собівартості  продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати;  прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі  витрати.

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів,  що утворюють основу вироблюваної продукції,  купівельних  напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших  матеріалів,  які  можуть  бути  безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються  на  вартість  зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва,  які  оцінюються  у  порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (пункт 12 Положення №318).

Відповідно до п. 14 Положення №318 до  складу  інших  прямих  витрат  включаються  всі інші виробничі витрати, які  можуть  бути  безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта  витрат,  зокрема  відрахування  на соціальні заходи, плата  за  оренду земельних і майнових паїв, амортизація, втрати від браку, які складаються з  вартості  остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів),  зменшеної на її справедливу вартість, та витрат на  виправлення  такого  технічно  неминучого браку.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 КАС України  уредакції, що діє після 15.12.2017).

Частиною другою статті 220 КАС України (у редакції, що діяла до 15.12.2017) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені в акті перевірки, в апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи.

У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття рішень) та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що рецептуру хімічних речовин на кожен місяць розробляє головний технолог підприємства, що має вищу фахову освіту. При виборі метода переробки і застосування якісних і кількісних характеристик хімічних речовин беруться до уваги низка факторів таких як: фактори походження та умови життя тварин (порода та індивідуальні особливості тварин; вік тварин; статеві відмінності; кліматичні умови проживання тварин та спосіб їх забою); консервування сировини (засолювання у розтил та тузлукування);  зберігання сировини; дефекти сировини; вид сировини за розвісами; сезонність переробки, тощо. Уся шкірсировина є різною за своїми якісними характеристиками, що безпосередньо впливає на метод її переробки.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи досліджувались надані позивачем на підтвердження реального використання хімічних реактивів у вказаних позивачем обсягах документи, такі як матеріальні звіти по зольно-дубільному цеху, в яких міститься детальний опис кількості використаних позивачем хімікатів по періодах,  акти псування малоцінних засобів, доповідні записки щодо особливостей факторів впливу на переробку шкір, що надійшли у спірних періодах, та накази Товариства "Про затвердження норм витрат матеріальних цінностей", що підтверджують правомірність формування Товариством собівартості виробленої ним продукції.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано належних доказів правомірності прийняття оскаржуваних податковивх повідомлень-рішень, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позову.

Судами обґрунтовано не взято до уваги посилання контролюючого органу на відсутність у позивача доказів погодження з покупцями зміни якості продукції з огляду на те, що відповідачем не надано доказів необхідності отримання Товариством вказаного погодження.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовані судові рішення, не дають підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.  

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                              І.А. Гончарова

Судді                                                                                   І.Я. Олендер
                                                                                                                                                                                                                                                                Р.Ф. Ханова