Дата документу 28.01.2021 Справа № 328/1418/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 328/1418/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Андрущенко О.Ю.
№ 22-ц/807/188/21                                        Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 24 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ

В липні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .
Поверхом вище, у цьому ж будинку, знаходиться квартира АДРЕСА_2 , яка належить на праві спільної часткової власності відповідачам.
30.03.2020 року вранці відбулося залиття туалетної кімнати квартири позивача, яке сталося з вини відповідачів. Згідно Акту про залив квартири в результаті затікання води з квартири АДРЕСА_3 намокли стеля та верхня частина стін туалетної кімнати. Зі стелі відпала частина штукатурки та через отвір в стелі витікала вода на підлогу туалетної кімнати.
У відповідності до звіту про визначення вартості збитків, завданих власнику квартири АДРЕСА_1 внаслідок затоплення, що сталося 30.03.2020 року від 28.04.2020 року, вартість збитків становить 5245,80 з урахуванням ПДВ.
Внаслідок залиття туалетної кімнати у квартирі позивача, йому було завдано, крім матеріальної ще й моральну шкоду, яка полягала в порушенні права власності, зокрема, внаслідок пошкодження приміщення залиттям, позивач та члени його родини зазнали чимало переживань та страждань з приводу того, що особи, які пошкодили його майно повинні відповідати за свої дії.
Крім того, залиття туалетної кімнати створило для позивача та членів його родини дискомфорт та нервове напруження, оскільки в ній постійно відчувається сирість, волога та запах плісняви. Все це створює дискомфорт та порушує спокій усієї родини, що приводить до психічного розладу та нервових переживань.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, стягнути солідарно з відповідачів на його користь вартість матеріальних збитків у розмірі 5245 грн. 80 коп., моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., вартість послуг експерта з проведення оцінки вартості збитків, що були завдані внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 у розмірі 2000,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн., витрати по оплаті судового збору у сумі 1681 грн. 60 коп..

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 24 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки в розмірі 5245 (п`ять тисяч двісті сорок п`ять) грн. 80 коп..
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп..
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати за проведення оцінки вартості збитків в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп..
Стягнуто ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір відповідно до задоволених вимог в розмірі по 356 (триста п`ятдесят шість) грн. 92 коп. з кожного.
В задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу в розмірі 1000 (однієї тисячі) грн. відмовлено.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України до суду не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 12.12.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1278 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.12.2014 року.

Станом на 30.03.2020 року та на час розгляду справи власниками квартири АДРЕСА_2 являються ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно Акту про залив квартири, складеного комісією в складі: голови правління ОСББ «Жасмін 9» Абрамової О.О., члена правління ОСББ «Жасмін 9» Глаз`єва Є.С. та позивача, встановлено, що 30.03.2020 року відбулось затоплення квартири АДРЕСА_4 з квартири АДРЕСА_5 .

В результаті затікання води з квартири АДРЕСА_3 намокли: стеля та верхня частина стін туалетної кімнати. Зі стелі відпала частина штукатурки та через отвір в стелі витікала вода на підлогу туалетної кімнати.

У відповідності до звіту про визначення вартості збитків, завданих власнику квартири АДРЕСА_1 внаслідок затоплення, що сталося 30.03.2020 року, вартість збитків становить 5245,80 ( п`ять тисяч двісті сорок п`ять гривень вісімдесят копійок) з урахуванням ПДВ.

За встановлених обставин, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, районний суд виходив з того, що наявність шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири з вини відповідачів, та її розмір доведено позивачем належними і допустимими доказами у відповідності до законодавства.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди відповідають обставинам справи.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для покладення на відповідачів обов`язку відшкодувати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 матеріальну шкоду унаслідок залиття його квартири 30 березня 2020 року, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. 

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже у сфері дії інституту відшкодування шкоди встановлена презумпція вини особи, яка завдала шкоди. Цій особі надається право спростувати цю презумпцію. 

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила бо мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У даній справі та підтвердження факту залиття належної йому квартири ОСОБА_3 надав письмові докази – акт від 30 березня 2020 року.(а.с.11). Згідно з відомостями цього акту залиття квартири сталося вранці 30.03.2020 року. Було виявлено витікання води зі стелі в туалетній кімнаті. В результаті затікання води з квартир АДРЕСА_2 , у квартирі АДРЕСА_4 намокли стеля та верхня частина стін туалетної кімнати. Зі стелі відпала частина штукатурки та через отвір у стелі витікала вода на підлогу туалетної кімнати.

Отже подія залиття та його причина встановлені районним судом на підставі зазначених вище письмових доказів.

Ураховуючи наведене, доводи апеляційної скарги відповідачів щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеності заявлених вимог відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані. 

Доводи апеляційної скарги про те, що акт від 30 березня 2020 року є неналежним доказом колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний акт відповідає вимогам, встановленими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій", містить повну інформацію про причину залиття та квартиру, з якої воно сталося, та інші відомості у відповідності до вимог законодавства, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства, у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до ч.11 ст. 83 ЦПК України просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 81 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів.

У даному випадку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 при висловленні своїх заперечень щодо достовірності наданих позивачем доказів не надали суду жодних доказів на спростування відомостей, які містяться у зазначеному акті. Отже встановлена цивільним законодавством презумпція вини особи, яка завдала шкоди відповідачами у встановленому процесуальним законом порядку не спростована.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3)в інших випадках, встановлених законом. 

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, з`ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З`ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, чи фізичних страждань, якими обставинами чи діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції правильно врахував, що сам факт пошкодження майна особи спричиняє для неї певні душевні переживання і з врахуванням принципу пропорційності та справедливості стягнув моральну шкоду в розмірі 500 грн. 

Доводи скаржників, що витрати на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності не належать до судових витрат є безпідставними.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог немає.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381, 382  ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 24 вересня 2020 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 28 січня 2021 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               О.З. Поляков