ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
16 лютого 2021 року        
м. Київ
 
справа № 288/1509/18
провадження № 51-3347 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого судді                               ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря 
судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                              ОСОБА_5 ,
потерпілої                               ОСОБА_6 ,
захисника                               ОСОБА_7 ,
засудженого                                ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 17 червня 2020 року стосовно 
 
                                                           ОСОБА_8 ,
                                                           ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Мар`янівка Макарівського району 
Київської області, який мешкає за адресою: 

АДРЕСА_1 , 
 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
Вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 17 червня 2020 року, ОСОБА_8 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 24 вересня 2018 приблизно о 21 год, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння у будинку АДРЕСА_1 , під час суперечки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , умисно наніс останньому кулаком правої руки один удар в обличчя та три удари– в ліву частину живота, заподіявши потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть останнього.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовими рішеннями через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України по кримінальну відповідальність, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що:
 - вирок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, оскільки не встановлено достеменно причетність ОСОБА_8 до спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, від яких останній помер; 
- суд першої інстанції послався на висновки судово-медичних експертиз, які містять протиріччя, не давши їм належної оцінки;
- суд апеляційної інстанції вдався до оцінки доказів, не дослідивши їх повторно під час апеляційного перегляду; 
- постановлена ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України; 
- судами безпідставно визнано обставину, що обтяжує покарання – вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Позиції учасників судового провадження
Захисник та засуджений підтримали подану касаційну скаргу, просили її задовольнити, скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор та потерпіла заперечили проти касаційної скарги, просили залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення –без зміни.
Мотиви Суду
Положенням ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Статтею 438 КПК України передбачено, що неповнота досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів касаційного суду виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Тобто доводи захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є предметом касаційної перевірки.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. 
Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
Як убачається з матеріалів справи, вказаних вимог закону при розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 дотримано в повному обсязі.
Касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви. 
Той факт, що ОСОБА_8 умисно заподіяв ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть останнього, підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , судово-медичних експертів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , даними, що містяться у протоколах огляду місця події, слідчих експериментів, висновках експертів.
Так, потерпіла ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_9 показала, що 25 вересня 2018 року її телефоном повідомили, що вбили її сина ОСОБА_15 , якого вона бачила востаннє за чотири дні до вказаної події. Судово-медичний експерт повідомив їй, що у сина було зламано три ребра та розірвано селезінку. ОСОБА_8 просив у неї вибачення та частково відшкодував матеріальну та моральну шкоду.
Свідок ОСОБА_10 показав, що ОСОБА_9 попросився пожити у нього два тижня, оскільки посварився з матір`ю. Він, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 вживали спирті напої на веранді. Згодом він та ОСОБА_12 пішли в кімнату, а ОСОБА_9 залишився на веранді. Через деякий час до нього прийшли ОСОБА_16 та ОСОБА_8 , вони поговорили, і він пішов спати. Вночі ОСОБА_12 повідомив йому, що ОСОБА_9 помер.
Свідок ОСОБА_11 показав, що 24 вересня 2018 року ввечері під час спільного розпиття спиртних напоїв він бачив, як ОСОБА_8 два-три рази вдарив ОСОБА_9 . 
Свідок ОСОБА_12 показав, що 24 вересня 2018 року під час спільного розпиття алкогольних напоїв він бачив, як ОСОБА_8 зверху наніс ОСОБА_9 три удари в бік живота.
Відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 235/68 від 23 жовтня 2018 року та комплексної судово-медичної експертизи № 63 від 03 вересня 2019 року смерть ОСОБА_9 настала від тупої закритої травми живота, яка супроводжувалась розривом внутрішнього органу - селезінки з розвитком масивної кровотечі, близько 2-х літрів і подальшою крововтратою, а також крововиливом в стінки шлунку, травмою заочеревинного простору у вигляді крововиливу в ліву навколониркову клітковину.
Зазначені висновки підтвердили допитані в судовому засіданні судово-медичні експерти ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . 
На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину поза розумним сумнівом належним чином обґрунтовані та вмотивовані.
Вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог статей 85 - 87, 89, 94, 95 КПК України. 
Суд уважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.
Що стосується доводів захисника про безпідставне визнання судами обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, то Суд уважає за необхідне зазначити про таке.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.
За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Обов`язок доказування зазначених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення, яке в подальшому суд першої інстанції визнав доведеним, інкримінував ОСОБА_8 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Вказану обставину також було зазначено в обвинувальному акті як таку, що обтяжує покарання, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_8 підтвердив факт його перебування в стані алкогольного сп`яніння під час виниклого конфлікту з ОСОБА_9 . 
На думку колегії суддів, визнання цієї обставини відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України такою, що обтяжує покарання, повністю узгоджується з положеннями ст. 337 КПК України.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ст. 69 КК України, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким, наявність як обставин, що пом`якшують покарання – щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, добровільного відшкодування шкоди, так і наявність обставини, що обтяжує покарання – вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також дані про його особу, зокрема те, що він у силу ст. 89 КК України раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей та вагітну дружину.
Колегія суддів касаційного суду уважає, що призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК України.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , доводи якої аналогічні доводам касаційної скарги, з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК України перевірив зазначені в них доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які залишив її скаргу без задоволення, при цьому належним чином умотивував своє рішення. 
Крім того, під час апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції  задовольнив клопотання сторони захисту щодо повторного дослідження доказів та, дотримуючись вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, повторно допитав судово-медичного експерта ОСОБА_14 , який зазначив про те, що він не виключає можливості отримання потерпілим тілесних ушкоджень у вигляді перелому чотирьох ребер зліва, крововиливу в стінку шлунку, крововиливу в ліву навколониркову клітковину, розриву селезінки, гемоперитонеуму (приблизно 2 л. крові в черевній порожнині), від нанесення трьох ударів кулаком правої руки в ліву частину живота.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд 
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 17 червня 2020 року стосовно ОСОБА_8 – без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                      ОСОБА_3