УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/6222/19
Провадження № 22-ц/4820/81/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 січня 2021 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Грох Л.М., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання – Дубова М.В.,
з участю представника позивача – адвоката Сусли І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросолюшнс» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2020 року, суддя Шевцова Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросолюшнс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про визнання договорів оренди землі недійсними, скасування державної реєстрації та повернення земельних ділянок із незаконного володіння, 

встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросолюшнс», (далі - ТОВ «Агросолюшнс»), в якому просила визнати недійсними договори оренди землі від 15.10.2007 року, від 03.12.2009 року та додаткові угоди до договорів оренди землі від 25.03.2012 року, укладені між нею та ТОВ «Агросолюшнс» на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами 6822480700:05:001:0082, 6822480700:05:001:0090; скасувати записи про державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок №0407755070146 від 24.12.2007 року, №0410755070033 від 15.12.2020 року та скасувати записи про державну реєстрацію додаткових угод №682240004005493 та №682240004005492 від 19.11.2012 року; зобов`язати ТОВ «Агросолюшнс» повернути їй вказані земельні ділянки. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 13.07.2009 року вона в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 набула у власність земельну ділянку площею 0,9493 га, розташовану на території Врубловецької сільської ради, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області. Також згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії РІ №789173 вона є власником земельної ділянки площею 0,89 га, яка розташована на території Врубловецької сільської ради, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області. На підставі договорів оренди землі від 15.10.2007 року та від 03.12.2009 року, вона передала в оренду ТОВ «Агросолюшнс» вказані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами 6822480700:05:001:0082, 6822480700:05:001:0090, строком на 5 років. Вказані договори оренди землі зареєстровані у Кам`янець-Подільському районному відділі Хмельницької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України за №0407755070146 від 24.12.2007 року та №0410755070033 від 15.12.2010 року. Додатковими угодами до вказаних договорів оренди землі, які зареєстровані в Управлінні Держкомзему у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області 19.11.2012 року за №682240004005493, №682240004005492, визначено, що вказані додаткові угоди укладені на 15 років. Восени 2018 року вона дізналась про існування договорів оренди, а після отримання копії договорів оренди, актів прийому передачі та додаткових угод, виявила, що підпис в розділі Орендодавець їй не належить. 06.10.2018 року вона звернулась до відповідача із заявою пророзірвання додаткової угоди до договору оренди землі. 
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28.09.2020 року позов задоволено частково, скасовано запис про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агросолюшнс» на земельну ділянку площею 0,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва від 15.10.2007 року у книзі записів державної реєстрації договорів землі від 24.12.2007 року, №0407755070146 та скасовано запис про державну реєстрацію, що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яким зареєстровано додаткову угоду від 25.03.2012 року, про що вчинено запис 19.11.2012 року, №682240004005493;
- скасовано запис про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агросолюшнс» на земельну ділянку, площею 0,9493 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва від 03.12.2009 року у книзі записів державної реєстрації договорів землі від 15.12.2010 року, №0410755070033 та скасовано запис про державну реєстрацію, що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яким зареєстровано додаткову угоду від 25.03.2012 року, про що вчинено запис 19.11.2012 року, №682240004005493;
- зобов`язано ТОВ «Агросолюшнс» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії РІ№789173 від 12.09.2002 року, кадастровий номер 6822480700:05:001:0082, та земельну ділянку, площею 0,9493 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.2009 року, кадастровий номер 6822480700:05:001:0090, які розташовані на території Врубловецької сільської ради, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області.
В апеляційній скарзі ТОВ «Агросолюшнс» просило скасувати рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28.09.2020 року.
На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, оскільки на момент ухвалення судом першої інстанції рішення про скасування запису про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки з урахуванням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав. Судом застосовано положення частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Однак, судом не враховано, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 якої відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Тому на сьогодні належними способами захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити. 
Представник апелянта в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлений належним чином.
Заслухавши учасника справи, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.2009 року та Державного акту на право приватної власності на землю серії РІ №789173 від 12.09.2002 року є власником земельних ділянок площею 0,9493 га та 0,89 га, які розташовані на території Врубловецької сільської ради, Кам`янець-Подільського району та мають цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
24.12.2007 року та 15.12.2010 року у Кам`янець-Подільському районному відділі Хмельницької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України зареєстровано вказані договори оренди, про що у книзі записів реєстрації договорів оренди землі вчинено записи №0407755070146 та №0410755070033.
19.11.2012 року в Управлінні Держкомзему у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області зареєстровано додаткові угоди до договорів оренди, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено записи №682240004005493 та №682240004005492.
Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи №73/74/20-22 від 29.04.2020 року підписи від імені ОСОБА_1 у договорах оренди землі від 15.10.2007 року та 03.12.2009 року, у актах приймання-передачі земельних ділянок від 15.10.2007 року та 15.12.2010 року виконано не ОСОБА_1 а іншою особою. 
Задовольняючи позов частково суд виходив з того, що ефективним способом захисту права позивача ОСОБА_1 , яка є власником земельних ділянок, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення їй земельних ділянок, так як негаторний позов може бути заявлений впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця майна, та шляхом скасування державної реєстрації записів права оренди спірних земельних ділянок. 
Такий висновок суду є обґрунтованим з огляду на наступне. 
Статтею 2 Закону України №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», далі – Закон №1952-IV, визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з приписами частини 3 статті 26 Закону №1952-IV, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Виникнення спірних правовідносин у даній справі обумовлено наявністю між ОСОБА_1 та ТОВ «Агросолюшнс» спору про право оренди на земельну ділянку, оскільки ОСОБА_1 стверджує, що земельні ділянки, власником яких вона є, не були передані нею товариству в оренду, так як вона не підписувала договорів оренди та додаткових угод до договорів оренди, тому вони є неукладеними, а державна реєстрація вказаних договорів оренди та додаткових угод порушує її права на користування та розпорядження зазначеною власністю.
Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року у справі №145/2047/1 б-ц (провадження №14-499цс19) зауважила, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
Реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження своєю власністю – земельними ділянками.
Отже, реєстрація права оренди на підставі неукладеного договору оренди землі не відповідає вимогам закону.
За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.
Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. 
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №755/9555/18 (провадження № 14-536цс18), вказано, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 04.09.2018 року у справі №915/127/18).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Враховуючи, що спірні правовідносини між сторонами підлягають врегулюванню нормами матеріального права, які діяли на час їх виникнення, тому доводи апелянта про те, що суд, ухвалюючи судове рішення не врахував вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діє з 16.01.2020 року є необґрунтованими, оскільки судом обрано ефективний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 шляхом скасування саме запису про державну реєстрацію договорів оренди та додаткових угод до договорів оренди, а не самого рішення про їх державну реєстрацію, що відповідає приписам ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла станом на виникнення між сторонами спірних правовідносин. Відповідне положення також міститься і у ч. 3 ст. 26 вказаного Закону у чинній редакції. 
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до правового висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 06.03.2018 року у справі №607/15489/15-ц, позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом в тому числі про повернення земельних ділянок, не пропустила строку позовної давності, оскільки порушення її права є триваючим. Вона, як власник нерухомого майна не може бути обмежена у праві звернення до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зокрема, і шляхом покладення на відповідача обов`язку щодо повернення земельних ділянок, а тому відповідний позов може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання відповідного правопорушення. Вимога ОСОБА_1 щодо скасування записів про державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок та додаткових угод до них є похідною від вимоги про повернення земельних ділянок, тому і щодо цих вимог позовна давність не сплила. 
Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат між сторонами відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросолюшнс» залишити без задоволення.
Рішення Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 28 січня 2021 року.

Судді:                                                                Р.С. Гринчук

Л.М. Грох 

Т.В. Спірідонова