Справа № 466/8078/20                                Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С. 
Провадження № 33/811/119/21                Доповідач: Гуцал І. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року суддя cудової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., з участю представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Григи Фоми Васильовича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2020 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 – 420 грн. 40 коп. судового збору в дохід держави.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 2 жовтня 2020 року о 23:00 год. на перехресті вулиць Єрошенка-Клепарівська у м. Львові керував транспортним засобом марки «Nissan Navara» номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, почервоніння шкірного покриву та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився в установленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
На постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2020 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову судді суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову судді суду першої інстанції незаконною, а доводи, наведені в ній, такими, що ґрунтуються на припущеннях та на доказах, які на його думку, не можуть бути визнаними належними та допустимими. Вказує, що за кермом автомобіля не перебував, автомобілем керував водій таксі, який пересів на заднє сидіння авто на вул. Клепарівській у м. Львові, та попросив не називати його водієм. Працівниками поліції помилково встановлено, що автомобілем керував ОСОБА_1 , у зв`язку з чим він відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.
Повідомляє, що в нього не було документів, та він не є власником автомобіля «Nissan Navara» номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується показами свідка наданими в суді першої інстанції.
Звертає увагу, що згідно відповіді ГСЦ МВС України у Львівській області автомобіль марки «Nissan Navara» номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 .. Повідомляє, що на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції не можливо встановити водія автомобіля. Працівник поліції помилково прийшов до переконання, що ОСОБА_1 керував автомобілем, оскільки він відмовився надати посвідчення особи.
Повідомляє, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими доказами..
Звертає увагу, що суддя суду першої інстанції залишив поза увагою його покази, що він не був водієм автомобіля, а лише пасажиром, на момент зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції він перебував саме на задньому пасажирському сидінні і дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не заперечував факт вживання алкоголю і при цьому наголошував, що він не керував автомобілем, що підтверджується відеозаписом та показами свідків, які були в таксі.
Звертає увагу, що рапорт працівника поліції, спростовується відеозаписами з нагрудної камери.
Вислухавши доповідь судді, пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності в підтримку поданої апеляційної скарги, суддя апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху встановлено, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що дійсно перебував в автомобілі, однак вказує, що не керував транспортним засобом, водієм автомобіля була інша особа.
Як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, працівник патрульної поліції підійшов до автомобіля марки «Nissan Navara» номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вулиць Єрошенка-Клепарівська у м. Львові, в якому на водійському місці нікого не було, після чого працівники патрульної поліції намагалися встановити хто був водієм. З відео не вбачається того, що хтось пересідає з водійського місця на заднє пасажирське місце. Також на відеозаписі не можливо встановити хто саме з чотирьох осіб керував автомобілем «Nissan Navara».
Крім того, на відеозаписі працівник патрульної поліції повідомляє своєму колезі, що водій покинув автомобіль, і його не має на місці зупинки. Також ОСОБА_1 , який був одним з пасажирів повідомив, що в нього немає посвідчення особи. ОСОБА_3 неодноразово повідомляв працівникам поліції, що він не керував автомобілем.
Крім того суддею суду першої інстанції не враховано покази свідків, які були в автомобіл з ОСОБА_1 та повідомляли, що він був лише пасажиром.
Аналізуючи докази в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддя апеляційного суду приходить до висновку про те, що є обґрунтований сумнів того, що ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем марки «Nissan Navara» номерний знак НОМЕР_1 , 2 жовтня 2020 року о 0 23:00 год. у м. Львові на перехресті вулиць Єрошенка- Клепарівська.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. 
У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.
Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь
Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Отже, постанова суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнаний винний у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відсутній належним чином доведений факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Керуючись п.1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :
       
апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задоволити.
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                  Гуцал І.П.