УХВАЛА

08 лютого 2021 року 
Київ
справа №813/889/18
адміністративне провадження №К/9901/61954/18
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Яковенка М. М., проводячи підготовчі дії до касаційного розгляду касаційної скарги Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2018  року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року у справі № 813/889/18 за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Марселл» про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків, 
УСТАНОВИВ:
Головне управління ДФС у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Марселл», в якому просило прийняти рішення про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках до Товариства з обмеженою відповідальністю «Марселл», що знаходяться на рахунках цього платника податків у банківських установах.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року, відмовлено Головному управлінню ДФС у Львівській області у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 20 вересня 2018 року від Головного управління ДФС у Львівській області до Верховного Суду надійшла касаційна скарга.
Також 20 вересня 2018 року від Головного управління ДФС у Львівській області на адресу Верховного Суду надійшло клопотання про передачу справи на новий розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, встановлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу.
Як вже було зазначено вище, скаржник клопотав про передачу справи на новий розгляд Великої Палати Верховного Суду. 
За правилами пунктів 2, 5 частини першої статті 340 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя-доповідач в порядку підготовки справи до касаційного розгляду вирішує письмово заявлені клопотання учасників справи та інші питання, необхідні для касаційного розгляду справи.
Вирішуючи клопотання Головного управління ДФС у Львівській області про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи №813/889/18, Верховний Суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями статей 37 та 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Велика Палата Верховного Суду як постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду забезпечує, зокрема, у визначених законом випадках здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
Положеннями частини п`ятої статті 346 КАС України встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Згідно з частинами першою - третьою статті 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується більшістю від складу суду, що розглядає справу. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в судовому рішенні від 26 березня 2019 року у справі №   804/15369/13-а, для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему і вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати декілька з наведених ознак:
- справа не може бути вирішена відповідним касаційним судом у межах оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права;
- встановлена необхідність відступити від викладеного в постанові Верховного Суду України правового висновку, який унеможливлює ефективний судовий захист;
- існують кількісні критерії, що свідчать про наявність виключної правової проблеми, а саме значний перелік подібних справ (зокрема, між тими ж сторонами або з однакового предмета спору), які перебувають на розгляді в судах;
- існують якісні критерії наявності виключної правової проблеми, зокрема:
- немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному;
- невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права;
- встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому;
- наявність різних наукових підходів до вирішення конкретних правових питань у схожих правовідносинах.
Так, позивач, посилаючись на те, що у даній справі існує виключна правова проблема, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, вказує на протилежні за змістом правові висновки Верховного Суду у постанові від 27 березня 2018  року по справі № 813/2316/17 та постанові від 06 лютого 2018 року по справі № 813/4401/16.
Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до положень частини п`ятої статті 346 КАС України, суд у кожному конкретному випадку, з урахуванням порушеного питання оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо існування проблеми у застосуванні відповідної норми права, а також оцінює, чи необхідна така передача для формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права. При цьому наявність виключної правової проблеми надає касаційному суду право та, відповідно, не покладає на нього обов`язку передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
В свою чергу, Верховний Суд, аналізуючи судову практику, не виявив виключної правової проблеми із зазначеного питання з урахуванням кількісного та якісного вимірів, глибоких та довгострокових розходжень у відповідній судовій практиці.
Зокрема, Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 820/1929/17 сформовано правову позицію стосовно умов для накладення контролюючим органом арешту на кошти на рахунках платника податків.
У зв`язку з викладеним клопотання Головного управління ДФС у Львівській області про передачу справи № 813/889/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає.
Крім того, позивачем заявлено клопотання про розгляд цієї справи за участю його представника.
Вирішуючи вказане клопотання Верховний Суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від  04 листопада 1950 року однією з істотних гарантій справедливого судового розгляду є публічний судовий розгляд.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 травня 1988 року в справі «Ekbatani проти Швеціїї» зазначив, що якщо розгляд справи у суді першої інстанції був публічним, відсутність «публічності» при розгляді справи у другій та третій інстанціях може бути виправданою особливостями процедури по цій справі. Якщо скарга стосується виключно питання права, залишаючи осторонь фактичні обставини справи, то вимоги статті 6 Конвенції можуть бути дотримані і тоді, коли заявнику не було надано можливості бути заслуханим у апеляційному чи касаційному суді особисто.
Зокрема, як зазначив Європейський суд з прав людини, це стосується суду тієї інстанції, перед яким не ставиться завдання встановлення фактичних обставин, а лише перевірка правильності застосування норм права.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи встановлено, що суд апеляційної інстанції розглядав цю справу у відкритому судовому засіданні з повідомленням усіх учасників справи, тобто відбувся її публічний розгляд.
Враховуючи, що в суді апеляційної інстанції відбувся публічний розгляд вказаної справи та враховуючи вимоги пункту 1 частини першої статті 345 КАС України, та відповідну практику Європейського суду з прав людини, розгляд цієї справи можливо провести в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами без виклику учасників справи.
В порядку, встановленому статтею 340 КАС України, проведені необхідні підготовчі дії з підготовки справи до касаційного розгляду, у тому числі вирішено питання про можливість її розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Керуючись статтями 241, 248, 340, 345 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДФС у Львівській області про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДФС у Львівській області про участь у судовому засіданні.
Закінчити підготовку даної справи до касаційного розгляду.
Вказану справу призначити до касаційного розгляду в порядку письмового провадження з 11  лютого 2021 року, який відбудеться у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Московська, 8, корпус 5. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              М. М. Яковенко