Постанова
Іменем України
16 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 572/605/20
провадження № 51-4815км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                          ОСОБА_1 ,
суддів:                                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання        ОСОБА_4 , 
прокурора                                               ОСОБА_5 
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань  за № 12020180200000187 від 14 лютого 2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
с. П`ятихатки Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останнього разу засудженого за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2018 року за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 04 серпня 
2020 року затверджено угоду від 04 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань  за № 12020180200000187 від 14 лютого 2020 року, про визнання винуватості, укладену між прокурором Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 . 
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Надвірнянського районного суду 
Івано-Франківської області від 12 жовтня 2018 року та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.
Не погодившись із вказаним вироком, захисник ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу.
Оскаржуваною ухвалою Рівненського апеляційного суду від 23 вересня 
2020 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 04 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 .
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи свою позицію, захисник посилається на істотні порушення кримінального процесуального закону, стверджуючи, що у суду апеляційної інстанції не було законних підстав для прийняття рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки вирок на підставі угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та його підзахисним, оскаржувався з передбачених процесуальним законом підстав.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.  

Мотиви суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як визначено ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Доводи захисника ОСОБА_7 про незаконність оскаржуваної ухвали судді апеляційного суду через істотні порушення кримінального процесуального закону виявилися обґрунтованими.
Так, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення. Аналогічні положення містяться в ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
У ч. 2 ст. 24 КПК України гарантовано право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду видно, що суддя прийняв рішення про необхідність відмови у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок на підставі угоди про визнання винуватості, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, встановивши, що апеляційна скарга не містить, передбачених процесуальним законом підстав, встановлених ч. 4 ст. 394 вказаного Кодексу підстав для оскарження вироку на підставі угоди про визнання винуватості.
Також суддя апеляційного суду, як видно з оскаржуваної ухвали, перевіривши матеріали провадження, спростував доводи захисника, наведені у його скарзі, щодо порушення судом вимог ст. 374 КПК України.
Частиною 4 ст. 399 КПК України встановлено виключне право судді доповідача відмовити у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 394 КПК України  вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених  частинами 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди.
Зазначеними частинами ст. 474 КПК України передбачено обов`язки суду під час судового провадження на підставі угоди, а саме: з`ясувати у обвинуваченого чи він розуміє обсяг своїх прав в межах такого судового провадження (ч. 4), встановити чи укладення угоди між обвинуваченим та прокурором, потерпілим є добровільним (ч. 6) та перевірити угоду на відповідність вимогам КПК України (ч. 7). 
Як випливає з апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , оскаржуючи в апеляційному порядку вирок на підставі угоди про визнання винуватості щодо ОСОБА_6 , серед іншого, він також посилався на порушення судом першої інстанції вимог частин 4 та 7 ст. 474 КПК України, що згідно з наведеними вище нормами ст. 394 вказаного Кодексу може бути підставою для апеляційного оскарження стороною захисту судового рішення, постановленого на підставі угоди про визнання винуватості.
Однак суддя апеляційного суду, у порушення наведених вимог процесуального закону, на стадії вирішення питання щодо наявності процесуальних підстав для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, перевірив обґрунтованість наведених доводів захисника не на предмет їх можливості бути підставами для відкриття апеляційного провадження, а, дослідивши матеріали кримінального провадження, фактично зробив висновок щодо законності оскаржуваного вироку, що належало зробити за результатами проведення апеляційного розгляду.  
Таким чином, суддя Рівненського апеляційного суду, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок  Сарненського районного суду Рівненської області від 04 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 , істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та право сторони захисту на апеляційне оскарження судового рішення. 
З огляду на наведене, ухвалу апеляційного суду про відмову у відкритті провадження необхідно скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого слід урахувати наведене, перевірити доводи, викладені у скарзі захисника ОСОБА_7 , і залежно від установленого прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого 
ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 04 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                            ОСОБА_3