ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року                                                                            м. Херсон
номер справи: 656/611/20
номер провадження: 22-ц/819/16/21
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів:                                          Кузнєцової О.А.,
Радченка С.В.,
сторони справи: 
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 23 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Ковальчук Т.М., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
ВСТАНОВИВ:
       У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 серпня 2012 року.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 17 серпня 2012 року  ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок який в подальшому було збільшено до 15 000 грн. Позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана нею Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на сайті Приватбанку, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.
Посилаючись на те, що відповідач допустила порушення своїх зобов`язань за договором, позивач просив стягнути з неї заборгованість станом на 20 травня 2020 року у розмірі 22 688 грн 48 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 16 364 грн 99 коп. в тому числі 0 грн заборгованості за поточним тілом кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 16 364 грн 99 коп., заборгованість за нарахованими відсотками 0 грн, заборгованість за простроченими відсотками 5 234 грн 70 коп., 1 088 грн 79 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, нарахованої пені 0 грн, нарахована комісія 0 грн.
Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 23 жовтня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції про залишення без задоволення позовних вимог мотивовано тим, що відповідно до наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за договором б/н від 17.08.2012 року, укладеного між Банком та ОСОБА_1 , позичальником всього сплачено на погашення заборгованості 19 410,32 грн, розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту складає 16 364,99 грн, а сума погашених процентів за рахунок кредиту складає 17 792,21 грн. Тобто, фактично на вказану суму (17 792,21грн) було збільшено розмір кредитної заборгованості. Отже, враховуючи, що розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту (16 364,99 грн) є менший від суми погашених процентів за рахунок кредиту (17 792,21 грн), тобто від суми процентів, розмір яких включено до тіла кредиту, і за відсутності останніх, заборгованість за простроченим тілом кредиту була б відсутня.
Також суд першої інстанції зазначив, що позивач не довів укладення між сторонами договору кредиту на зазначених в підставах позову Тарифах Банку та Умовах та правилах надання банківських послуг.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав належної оцінки доказам того, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви позичальника, умови якого мають виконуватись. При цьому вказує, що суд першої інстанції при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин невірно врахував та обрав правові висновки викладені в постановах Верховного Суду.
Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду  у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що 17 серпня 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.8).
У вказаній анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
До позовної заяви позивач додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». 
Однак, вказаний витяг не містить даних про ознайомлення  ОСОБА_1  з наведеними тарифами. Крім того, наданий позивачем витяг містить чотири види тарифів для кредитних карт «Універсальна» ( «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD»), а анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підписана  ОСОБА_1 17 серпня 2012 року, не містить відомостей, якого саме виду платіжну кредитну карту «Універсальна» воно отримала, та з якими тарифами була ознайомлена.
З довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що картковий рахунок НОМЕР_1 був відкритий 10 травня 2017 року, із встановленим кредитним лімітом 300 грн, цього ж числа кредитний ліміт зменшено до 300 грн та одразу збільшено до 15 000 грн, 08 червня 2017 року кредитний ліміт зменшено до 13 770 грн, 16 червня 2012 року кредитний ліміт зменшено до 13 210 грн, 05 липня 2017 року кредитний ліміт збільшено до 15 000 грн, 08 листопада 2017 року кредитний ліміт зменшений до 5 000 грн, 27 травня 2017 року кредитний ліміт збільшено до 13 570 грн та одразу зменшено до 0.00 грн, 17 квітня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 0.00грн.
Згідно з наданими банком розрахунками, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 20 травня 2020 року становить 22 688 грн 48 коп. і складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 16 364 грн 99 коп. в тому числі 0 грн заборгованості за поточним тілом кредиту та 16 364 грн 99 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованість за нарахованими відсотками 0 грн, заборгованість за простроченими відсотками 5 234 грн 70 коп., 1 088 грн 79 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, нарахованої пені 0 грн, нарахована комісія 0 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тобто позивач, як сторона у справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, що визначено статтями 12, 81 ЦПК України.
У анкеті-заяві, підписаної сторонами, зазначено, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку.
Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, строк виконання зобов`язання, а також розмір відповідальності за порушення грошового зобов`язання, відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦПК України.
Оскільки умовами анкети-заяви, яка підписана відповідачем, не погоджено розміру відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, строку виконання зобов`язання, а також розміру відповідальності за порушення грошового зобов`язання, відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, оскільки позивачем не надано суду належних і достатніх доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком.
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, який судом і враховано при ухваленні оскаржуваного рішення.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Як вбачається з розрахунку наданого позивачем проценти нараховані за користування кредитними коштами погашалися банком за рахунок кредиту, збільшуючи відповідно загальну заборгованість за тілом кредиту. 
Проте, анкета-заява, підписана сторонами не містить як відомостей, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, так і відомостей про погашення нарахованих процентів за рахунок кредиту.
А отже підстави для збільшення кредиту за рахунок погашення нарахованих процентів відсутні.
Як вбачається з розрахунку наданого позивачем та виписки по рахунку, ОСОБА_1 було використано кредитних коштів у сумі 16 364,99 грн та повернуто 17 792,21грн. 
Таким чином, фактично отримані та використані кошти були повернуті позичальником добровільно. 
Отже, надаючи оцінку наведеним фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам на підтвердження заявлених вимог суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
В апеляційній скарзі скаржник вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано правовий висновок, висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), оскільки в цій справі висловлено правову позицію про застосування положень статей 633, 634 ЦК України щодо договору приєднання у разі відсутності узгодження умов договору, які встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах. Тоді як в даній справі - підписавши анкету-заяву та довідку про умови кредитування позичальник ознайомився та погодився з викладеними в них основними умовами укладеного договору.
Зазначені твердження не приймаються, колегією суддів до уваги, оскільки позивачем не було надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції підписаної ОСОБА_1 відповідної довідки про умови кредитування, на яку посилається банк в своїй апеляційній скарзі як на доказ, який свідчить про ознайомлення та надання згоди останньою з викладеними основними умовами укладеного договору.
А отже юридично неспроможним є твердження скаржника, що дана справа має бути розглянута апеляційним судом, як на те вказують висновки викладені в постановах ВС (КЦС) від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16, від 11 вересня 2019 року у справі 642/5533/15-ц (61-13458 ск 18), від 18 грудня 2019 року у справі №205/2825/18, а також щодо застосування положень ст. 536. ст.625. ст. 1048 ІІК України викладених в постанові Великої Палати Верховного суду від 10 квітня 2018 року справа №910/10156/17 провадження № 12-14гс18 та в постановою Великої Палати Верховного суду від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17, оскільки вони постановлені у справах з іншими обставинами.
Судом першої інстанції було досліджено розрахунок банку, виписки по рахунку та було встановлено, що ОСОБА_1 було використано кредитних коштів у сумі 16 364,99 грн та повернуто 17 792,21 грн, при цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції банком не доведено існування між сторонами домовленості щодо сплати будь-якого роду процентів за користування коштів.
Неспроможними є і посилання АТ КБ «ПриватБанк» на те, що необхідно враховувати висновки Верховного Суду викладені ним в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, з огляду на те що в зазначеній справі сторонами було підписано заяву позичальника в якій вони узгодили базову процентну ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору в розмірі 2,5 % на місяць з розрахунком 360 днів в році, а в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яку 17 серпня 2012 року підписала ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення. 
Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 23 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: О.А. Кузнєцова

С.В. Радченко