Постанова
Іменем України
 
10 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 523/8163/15-ц
провадження № 61-5716св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року у складі судді Шепітка І. Г. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Гончаренко В. М., Калараша А. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовну заяву мотивовано тим, що 28 грудня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 
№ 2-608/ФКІП-07, за умовами якого ОСОБА_1 отримав від банку кредит у розмірі 359 800,00 грн строком повернення до 27 грудня 2038 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних. 
 
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 28 грудня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 2-608/ZФКПОР-07, за яким ОСОБА_2 зобов`язалася нести солідарну відповідальність за виконання позичальником умов кредитного договору. 
 
30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань за кредитними та забезпечувальними договорами.
 
Свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів ОСОБА_1 не виконав, у результаті чого станом на 13 травня 2014 року у нього виникла заборгованість у розмірі 431 065,46 грн.
 
Ураховуючи наведене, ПАТ «Дельта Банк» просило суд стягнути солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 431 065,46 грн, яка складається із основної заборгованості за кредитом - 331 670,00 грн, відсотків - 89 680,86 грн, комісії за ведення кредиту - 9 714,60 грн, а також пропорційно судовий збір у сумі 3 654,00 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму основної заборгованості за кредитним договором у розмірі 320 030,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 18 травня 2010 року, то у банку виникло право вимоги до останнього з 30 червня 2010 року, проте з банк звернувся до суду з позовом лише 30 травня 2014 року. Тому позивач має право на повернення основної заборгованості за кредитом у межах трирічного строку позовної давності - з травня 2011 року до травня 2014 року у розмірі 320 030,00 грн, про застосування якої було заявлено відповідачем.
Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом та комісії, суд виходив із того, що внаслідок бездіяльності позивача щодо належного повідомлення боржника про перехід прав до нового кредитора та незазначення рахунку, на який боржник повинен сплачувати заборгованість, має місце прострочення кредитора у зобов`язанні, тому боржник не несе відповідальності за прострочення сплати процентів та комісії. 
Відмовляючи в задоволенні позову до поручителя, суд виходив із того, що оскільки позивач не звернувся до поручителя протягом шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, тобто до 20 грудня 2010 року, то порука ОСОБА_2 є припиненою.
 
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27 жовтня 2015 рокурішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення відсотків і комісії скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 80 680,86 грн заборгованості за відсотками та 9 014,60 грн комісії.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд виходив із того, що шестимісячний строк, у межах якого позивач повинен звернутися до поручителя, слід рахувати з моменту, коли позивач направив повідомлення про дострокове стягнення кредиту, тобто з 08 лютого 2012 року, а не з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків та комісії та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із обґрунтованості позивачем зазначених вимог.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року касаційні скарги ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Апеляційного суду Одеської області від 27 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Ухвалу суду мотивовано тим, що направлення повідомлення про дострокове стягнення кредиту не свідчить про автоматичну зміну строку виконання основного зобов`язання, оскільки згідно з пунктами 4.2.5, 6.2, 6.3 кредитного договору у кредитора виникає право на повернення всієї суми заборгованості за кредитом у разі невиконання позичальником вимоги про дострокове виконання зобов`язань за цим договором протягом 30 календарних днів з дня отримання відповідної вимоги. Про таке було зазначено у досудовій вимозі від 08 лютого 2012 року (а. с. 232).
У матеріалах справи будь-які докази отримання боржником вказаної вимоги відсутні.
Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та не з`ясував, чи була отримана відповідачем така вимога та коли саме, чи змінився за встановлених обставин строк виконання основного зобов`язання, якщо так, то з якої дати.
Крім того, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення процентів за кредитом та комісії та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд не навів будь-яких мотивів неправильного застосування у цій частині вирішення спору судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права; не зазначив, за який період стягуються проценти та комісія, та за якою процентною ставкою вони нараховані.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 29 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 скасовано. Ухвалено у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що укладеним кредитним договором передбачений порядок зміни строку виконання основного зобов`язання, відповідно до якого обов`язковою умовою дострокового стягнення заборгованості за кредитом є збіг 30 календарних днів після отримання позичальником вимоги банку про дострокове повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів.
У матеріалах справи відсутні докази як направлення, так і отримання позичальником такої вимоги від 08 лютого 2012 року, що свідчить про те, що встановлена кредитним договором умова дострокового повернення кредиту не настала. Тобто у позичальника та поручителя не виникло зобов`язання дострокового виконання кредитного договору. 
Таким чином, звернення банку до суду з позовом про дострокове стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором є передчасним.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У березні 2019 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 вересня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що висновок суду апеляційної інстанції про передчасність позовних вимог банку суперечить вимогам статей 526, 530 ЦК України.
Матеріали справи містять досудові вимоги банку від 23 січня 2014 року, адресовані відповідачам, про що позивач надав суду відповідні докази.
Сам по собі факт неотримання позичальником та поручителем досудової вимоги кредитора не є підставою для звільнення їх від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у червні 2019 року, ОСОБА_1 заперечував проти доводів касаційної скарги, а рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 вересня 2016 року вважав законним та обґрунтованим.
 
У січні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України. 
 
Заяву мотивовано наявністю такого, що набрало законної сили, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року у справі № 523/17851/19 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії та визнання договорів припиненими.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2019 року поновлено ПАТ «Дельта Банк» строк на касаційне оскарження рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 вересня 2016 року, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» і витребувано із суду першої інстанції цивільну справу № 523/8163/15-ц.
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
28 грудня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2-608/ФКІП-07, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 359 800,00 грн зі сплатою 12 % річних за користування кредитом, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування до 27 грудня 2038 року.
 
Цього ж дня на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 2-608/ZФКПОР-07, згідно з умовами якого остання взяла на себе зобов`язання відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарний боржник у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за зазначеним кредитним договором (пункти 1-5 договору поруки).
 
У підпункті 4.2.5 кредитного договору сторони передбачили право банку достроково повністю повернути кредит, сплатити проценти за фактичний період користування кредитом, комісії, штрафні санкції (за наявності) та інші платежі за цим договором у разі настання будь-якого з випадків, передбачених пунктом 6.2 цього договору, у тому числі, у разі порушення позичальником строків платежів, що встановлені цим договором. Зобов`язання, передбачене цим підпунктом, повинно бути виконане позичальником протягом 30 календарних днів з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги від банку.
 
Згідно з пунктом 6.3 кредитного договору у разі невиконання позичальником вимоги про дострокове виконання зобов`язань за цим договором у встановлений строк банк має право стягнути примусово (у тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, стягнення заборгованості з поручителів тощо, та/або шляхом договірного списання) всю заборгованість за цим договором (кредит, проценти, комісії, штрафна санкції та інші платежі).
 
30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк». 
 
В матеріалах справи містяться досудові вимоги ПАТ «Дельта Банк» від 08 лютого 2012 року, 23 січня 2014 року, адресовані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги. 
 
Відповідно до наданого ПАТ «Дельта Банк» розрахунку станом на 13 травня 2014 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 431 065,46 грн, яка складається із основної заборгованості за кредитом - 331 670,00 грн, відсотків - 89 680,86 грн, комісії за ведення кредиту - 9 714,60 грн.
 
Позиція Верховного Суду
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в  постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 вересня 2016 року відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Аналізуючи підстави звернення до суду з указаним позовом, характер пред`явлених позовних вимог, а також доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.
 
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а  позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
 
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
 
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
 
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
 
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
 
Вимога статті 526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторони таких договорів.
 
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України (тут і далі - у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
 
У підпункті 4.2.5 кредитного договору сторони передбачили право банку достроково повністю повернути кредит, сплатити проценти за фактичний період користування кредитом та інші платежі за цим договором у разі прострочення позичальником зобов`язання. Зобов`язання, передбачене цим підпунктом, повинно бути виконане позичальником протягом 30 календарних днів з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги від банку.
 
За змістом пункту 6.3 кредитного договору у разі невиконання позичальником вимоги про дострокове виконання зобов`язань за цим договором у встановлений строк банк має право стягнути примусово всю заборгованість за цим договором.
 
Вирішуючи вказаний спір, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що оскільки укладеним кредитним договором передбачений порядок зміни строку виконання основного зобов`язання, то обов`язковою умовою дострокового стягнення заборгованості за кредитом є збіг 30 календарних днів після отримання позичальником вимоги банку про дострокове повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів.
 
Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачами досудових вимог банку, адресованих їм, у тому числі вимоги від 23 січня 2014 року, про яку позивач зазначає у касаційній скарзі.
 
Доводи касаційної скарги про можливість звернення до суду з позовом до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості без застосування можливості позасудового врегулювання спору є помилковими.
 
Згідно з пунктами 1.1, 1.4 кредитного договору від 28 грудня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 359 800,00 грн для купівлі нерухомості та оплати сукупних витрат.
 
За змістом пункту 3.1 кредитного договору від 28 грудня 2007 року виконання позичальником зобов`язання за цим договором забезпечується, зокрема, іпотекою нерухомості - квартири АДРЕСА_1 , яка буде належати ОСОБА_1 на праві приватної власності після укладення, нотаріального посвідчення та державної реєстрації в реєстрі правочинів договору купівлі-продажу.
 
Таким чином, ОСОБА_1 отримав кредит для придбання житла.
 
У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.
 
У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».
 
Враховуючи, що за встановлених у цій справі обставин реалізації права кредитора на стягнення заборгованості у судовому порядку має передувати реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання відповідно до вимог частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, та підпункту 4.2.5 кредитного договору від 28 грудня 2007 року, висновок апеляційного суду про передчасність позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» є обґрунтованим та узгоджується з нормами матеріального права, які застосовані судом правильно.
 
Щодо вирішення питання про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України за заявою ОСОБА_1 .
 
У січні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України. 
 
Заяву мотивовано наявністю такого, що набрало законної сили, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року у справі № 523/17851/19 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії та визнання договорів припиненими.
 
Зазначеним рішенням суду, серед іншого, визнано кредитний договір від 28 грудня 2007 року № 2-608/ФКІП-07, укладений між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та  ОСОБА_1 , а також договір поруки від 28 грудня 2007 року № 2-608/ZФКПОР-07 та іпотечний договір від 28 грудня 2007 року №2-608/2ФКІП-07, припиненими у зв`язку із повним виконанням кредитного договору.
 
З Єдиного державного реєстру судових рішень відомо, що у апеляційному порядку рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року у справі № 523/17851/19 не оскаржено.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої, частини другої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.
 
На переконання колегії суддів, наявність рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року у справі № 523/17851/19, яке набрало законної сили, про припинення кредитного договору від 28 грудня 2007 року № 2-608/ФКІП-07 у зв`язку із повним його виконанням, не є підставою для закриття провадження у справі 523/8163/15-ц на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки у справі, яка переглядається у касаційному порядку, відмовлено у зв`язку з передчасним зверненням банку до суду з указаним позовом, а тому питання про наявність чи відсутність кредитної заборгованості у такому випадку не було предметом дослідження апеляційного суду.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про закриття провадження у справі відмовити.
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                 І. А. Воробйова 

                                                                                                            Б. І. Гулько 

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк