СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2021 р.                                                                        Справа № 922/2568/20  

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючий (суддя-доповідач): Судді:	 Стойка О.В. Попков Д.О., Пушай В.І.  	
при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від Позивача: від Відповідача:  розглянувши  апеляційну скаргу  	 Склярук С.І.   Не з`явився;  Кальченко Ю.О. за ордером (адвокат);   Товариства з обмеженою відповідальністю “Мені б м`яса” м.Харків  	
на рішення господарського суду	 Харківської області  	
від та на додаткове рішення господарського суду від 	18.11.2020р.   Харківської області 04.12.2020р.	
у справі 	№922/2568/20 (суддя Прохоров С.А.)	
за позовом: 	Громадської спілки “Українська ліга авторських та суміжних прав” с.Софіївська Борщагівка, Київська область	
до  про 	Товариства з обмеженою відповідальністю “Мені б м`яса” м.Харків стягнення 208 650,00 грн.	

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Громадська спілка "Українська ліга авторських та суміжних прав" ГС УЛАСП м. Київ (далі-Позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ТОВ "МЕНІ Б М`ЯСА" (далі-Відповідач) 208 650,00 грн. збитків, понесених у зв`язку з порушенням останнім порядку використання суміжних прав.
Рішенням господарського суду Харківської області від 18.11.2020 року у справі      №922/2568/20 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача       105 100, 00 грн. неотриманої винагороди (роялті) за використання суміжних прав (музичних творів), а також судовий збір в сумі 1 576,50 грн.
До господарського суду надійшла заява Відповідача про вирішення питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до якої останній прохав суд стягнути з Позивача 17430,75 грн. витрат на правничу допомогу.
Позивачем також було подано заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн за рахунок Відповідача.
Додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 04.12.2020 року у справі №922/2568/20 вищезазначені заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволені частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 6 31,32       грн. витрат на правничу допомогу.
Відповідач, не погодившись із прийнятим рішенням, а також з додатковим рішенням господарського суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати в повному обсязі, та прийняти нові, якими у задоволенні позовних вимог Позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю “Мені б м`яса” м.Харків про стягнення коштів - відмовити в повному обсязі, а також відмовити в задоволенні заяви Позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а подану до суду першої інстанції заяву Відповідача про відшкодування судових витрат задовольнити за рахунок Позивача. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи.
Зокрема, скаржник зазначає наступне:
-    суд першої інстанції безпідставно долучив до матеріалів справи надані Позивачем відповіді на відзив, так як останній пропустив строки на їх подання, а також не надав до суду відповідного клопотання про поновлення пропущених строків; 
-   судом першої інстанції при прийнятті спірного рішення не було враховано, що Позивач позбавлений права звертатися до суду з відповідною позовною заявою від власного імені, без зазначення конкретного правовласника, в інтересах якого подано позов;
-   суд залишив поза увагою той факт, що відповідно до ст. 22 ЦК України право на стягнення збитків  належить особі, чиє право порушено та яка була позбавлена законної можливості отримати дохід, а оскільки Позивач є неприбутковою організацією, яка не має право здійснювати підприємницьку діяльність, а лише наділена правом збирання платежів, дохід від використання об`єктів інтелектуальної власності не є його доходом;
-   судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги те, що Позивачем не надано жодних доказів щодо підтвердження дотримання ним порядку на отримання відповідної винагороди, передбаченого ч. 1 ст. 20 ЗУ “Про ефективне управління майновими правами  правовласників у сфері  авторського права і (або) суміжних прав”, зокрема, договорів, відповідно до яких правовласники уповноважували б його на збирання винагороди з користувачів і визначали б відповідний обсяг його прав щодо вчинення таких дій;
-   є хибним посилання суду на статус Позивача, як єдиної в Україні акредитованої організації колективного управління, оскільки це не наділяє Позивача додатковою процесуальною дієздатністю для звернення із подібними позовами;
-    необґрунтованість посилання суду щодо не спростування Відповідачем презумпції винного заподіяння шкоди, оскільки саме на  Позивача покладений обов`язок доводити факт вчинення Відповідачем правопорушення, та розмір понесених збитків;
-   суд залишив поза увагою доводи про недоведеність належними доказами факт  фіксування на відеозаписах саме тих фонограм, що належать до відання Позивача;
-  Позивачем у позовній заяві не було визначено попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу, а також не було надано відповідних доказів на підтвердження понесення ним заявлених витрат на правничу  допомогу;
Інших доводів апеляційна скарга Відповідача не містить.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 року було відкрито апеляційне провадження у справі №922/2568/20 за апеляційною скаргою Відповідача на рішення господарського суду Харківської області від 18.11.2020 та на додаткове рішення вищезазначеного суду від 04.12.2020 року.
До канцелярії Східного апеляційного господарського суду 19.02.2021 від Відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до змісту яких останнім підтримано наведені ним доводи та вимоги апеляційної скарги, а також заявлено в порядку ст. ст. 126, ч.8 ст. 129 та ст. 221 ГПК України, про понесення судових витрат по даній справі, докази яких будуть подані  протягом п`яти днів після ухвалення відповідного судового рішення.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу Позивач не скористався.
Будь-яких інших заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.
В судовому засіданні апеляційної інстанції Відповідач підтримав вимоги та доводи, що викладені ним в апеляційній скарзі, прохав суд апеляційну скаргу задовольнити, а відповідне рішення та додаткове рішення господарського суду - скасувати. 
Представник Позивача в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання клопотань або заяв з цього приводу не надав, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності, оскільки Позивач не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому                   дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:
-   видання 02 січня 2020 року Позивачем довіреності фізичній особі Стецун Р.С. з виконання представницьких функцій щодо виявлення користувачів об`єктами авторського права та суміжних прав; 
-   фіксація зазначеною особою комерційного використання фонограм та виконання музичних творів (об`єктів суміжних прав) в публічному закладі Відповідача стейк бар “Мені б м`яса”, розташованому за адресою: місто Харків, вул. Пушкінська, 74, та складання актів фіксації № 04/01/2020 від 21 січня 2020 року та № 04/01/2020 2-ф від 26 лютого 2020 року, факту публічного виконання 15 фонограм (10 фонограм 21 січня 2020 року та 5 фонограм 26 лютого 2020 року); 
-  надсилання Позивачем на адресу Відповідача листа (вих. №03/06/20/3) від 03.06.2020 з пропозицією врегулювати питання використання фонограм та зафіксованих у них виконань в публічному закладі Відповідача шляхом отримання дозволу від громадської спілки  "Українська ліга авторських та суміжних прав" та підписання договору про використання фонограм та зафіксованих у них виконань (матеріали справи не містять відповіді Відповідача на вказаний лист та докази укладення між сторонами відповідного договору).
Вказані обставини сторонами не заперечуються.
В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що Відповідач використовує у своїй господарській діяльності об`єкти суміжних прав без укладення договору про їх використання, а отже без отримання належного дозволу на таке використання і без сплати роялті акредитованій організації колективного управління, в зв`язку з чим спілка недоотримала суму роялті, яка випливає із базового тарифу, передбаченого тарифами громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав", що розміщені на офіційному сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. Позивач наполягав на недоотриманні суми в розмірі, еквівалентному 50 мінімальних місячних заробітних плат, що стало підставою звернення останнього до суду із даним позовом.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на відсутність права у Позивача на звернення до суду з даним позовом, недоведеність Позивачем завдання саме йому збитків неправомірним використанням Відповідачем спірних фонограм, причинно-наслідкового зв`язку між неправомірним використанням Відповідачем фонограм і збитками саме Позивачу у встановлених розмірах, а докази, якими Позивач обґрунтовував свої вимоги, Відповідач не вважав належними.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначав, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи факт неправомірного (бездоговірного) використання музичних творів Відповідачем, вимоги Позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково в сумі 105 100,00 грн. у якості винагороди (роялті) за використання  суміжних прав (суміжних творів). В задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено,  оскільки Позивачем під час визначення суми винагороди було безпідставно застосовано розмір мінімальної заробітної плати замість прожиткового мінімуму працездатних осіб.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів вважає вимоги апеляційної скарги частково обґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до матеріалів справи, Позивач є акредитованою організацією колективного управління у сфері розширеного колективного управління "право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою", що підтверджено наказом Мінекономрозвитку № 912 від 29 травня 2019 року. Строк акредитації 3 роки з 29 травня 2019 року, що підтверджується витягом № 4 з Реєстру організацій колективного управління від 31 травня 2019 року, наданого Міністерством економічного розвитку і торгівлі України (перейменоване на Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства).
Так, уповноваженим представником Позивача, було проведено збір доказів в публічному закладі стейк бар "МЕНІ Б М`ЯСА", розташованому за адресою: місто Харків, вул. Пушкінська, 74, та зафіксовано комерційне використання фонограм та виконання музичних творів (об`єктів суміжних прав), та складено акти фіксації № 04/01/2020 від 21 січня 2020 року та № 04/01/2020 2-ф від 26 лютого 2020 року.
В вищезазначених актах, зазначено, що в приміщенні Відповідача наявні працюючі прилади/технічні засоби (в тому числі із колонками) для подання звукової хвилі в діапазоні і з частотою, які сприймаються людським слухом (тобто публічне виконання). Фіксація була здійснена за допомогою технічного засобу відеокамера Sony HDR – AS20. До вказаних актів фіксації був оформлений додаток №1, за змістом якого в закладі зафіксований факт публічного виконання 15 фонограм (10 фонограм 21 січня 2020 року та 5 фонограм 26 лютого 2020 року) та відповідно такої самої кількості зафіксованих у фонограмах виконань. 
У додатку зазначено, що після закінчення фіксації використання об`єктів суміжних прав припинення використання об`єктів суміжних прав не виявлено. В додатку №2 вказані назви музичних творів та виконавці, які визначені безпосередньо на місці за допомогою програм Sound Hound та/або Shazam. Також, Позивачем до матеріалів справи надані копії фіскальних чеків та рахунків від 21 січня 2020 року та від 26 лютого 2020 року на підтвердження перебування у вказаному закладі та диск відео-звукозапису із зазначенням дати 21 січня 2020 року та 26 лютого 2020 року.
Позивач надіслав на адресу Відповідача лист вих. №03/06/20/3 від 03.06.2020 з пропозицією врегулювати питання використання фонограм та зафіксованих у них виконань в публічному закладі Відповідача шляхом отримання дозволу від громадської спілки  "Українська ліга авторських та суміжних прав" та підписання договору про використання фонограм та зафіксованих у них виконань, що підтверджується описом вкладення від 03 червня 2020 року, фіскальним чеком від 03 червня 2020 року та поштовою експрес накладною. В листі Позивач також повідомив Відповідача про дію положень Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" і про те, що легалізацію використання способом публічного виконання фонограм та зафіксованих у них виконань можна здійснювати виключно через єдину в Україні акредитовану організацію колективного управління в зазначеній сфері громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав".
Відповіді на зазначений лист Позивач не отримав.
Вказані обставини стали підставою для звернення Позивача до суду з позовом у даній справі про стягнення збитків у розмірі 208 650,00 грн.
Предметом судового розгляду у даній справи є вимога Позивача про стягнення з Відповідача збитків (упущеної вигоди) у розмірі 208 650,00 грн, внаслідок використання останнім фонограм без укладання договору з Позивачем, як акредитованою організацією колективного управління у відповідній сфері.
Особисті немайнові права і майнові права авторів та їх правонаступників, пов`язані із створенням та використанням творів науки, літератури і мистецтва - авторське право, і права виконавців, виробників фонограм і відеограм та організацій мовлення - суміжні права охороняються положеннями Законом України “Про авторське право і суміжні права” (далі- Закон № 3792-XII)
У пункті "б" статті 35 Закону № 3792-XII визначено, що об`єктами суміжних прав , незалежно від призначення, змісту, оцінки, способу і форми вираження, є фонограми, відеограми.
Відповідно до пунктів "а" і "б" частини першої статті 36 Закону суб`єктами суміжних прав є: виконавці творів, їх спадкоємці та особи, яким на законних підставах передано суміжні майнові права щодо виконань; виробники фонограм, їх спадкоємці (правонаступники) та особи, яким на законних підставах передано суміжні майнові права щодо фонограм.
Частиною першою статті 37 Закону № 3792-XII передбачено, що первинними суб`єктами суміжних прав є виконавець, виробник фонограми, виробник відеограми, організація мовлення.
Відповідно до пункту "а" частини першої статті 40 Закону № 3792-XII до майнових прав виробників фонограм і виробників відеограм належить їх виключне право на використання своїх фонограм , відеограм і виключне право дозволяти чи забороняти іншим особам відтворення (пряме і (або) опосередковане) своїх фонограм і відеограм у будь-якій формі і будь-яким способом.
Згідно з пунктами "а" - "в" частини першої статті 42 Закону № 3792-XII допускаються використання виконань, фонограм, відеограм, програм мовлення, їх фіксація, відтворення і доведення до загального відома без згоди виконавців, виробників фонограм, відеограм і організацій мовлення у випадках, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону щодо обмеження майнових прав авторів літературних, художніх і наукових творів, якщо задовольняються такі умови: 1) відтворення зазначених об`єктів здійснюється виключно з метою навчання чи наукових досліджень; 2) право на відтворення, передбачене у пункті "а" цієї частини, не поширюється на експорт відтворених примірників фонограм, відеограм, програм мовлення за межі митної території України; 3) за суб`єктами суміжних прав зберігається право на справедливу винагороду з урахуванням кількості відтворених примірників.
      Одночасно правові та організаційні засади колективного управління майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав в Україні визначені Законом України “Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав” (далі- Закон № 2415-VIII)
У ст. 1 Закону № 2415-VIII міститься визначення понять "колективне управління", "обов`язкове колективне управління", "розширене колективне управління".
Так за змістом статті 1 Закону № 2415-VIII - колективне управління це діяльність зі збору, розподілу та виплати правовласникам доходу від прав, що здійснюється в інтересах більше ніж одного правовласника на умовах та з дотриманням принципів, передбачених цим Законом. Обов`язкове колективне управління це - колективне управління майновими правами на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав незалежно від їх наявності в каталозі організації колективного управління, що здійснюється акредитованими Установою організаціями у визначених цим Законом сферах. Розширене колективне управління - колективне управління майновими правами на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав незалежно від їх наявності в каталозі організації колективного управління (крім випадків, коли відповідні права вилучені правовласником з колективного управління в порядку, встановленому цим Законом), у визначених цим Законом сферах, що здійснюється акредитованими Установою організаціями у визначених цим Законом сферах.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 2415-VIII організація колективного управління є неприбутковою організацією, утворюється в організаційно-правовій формі громадського об`єднання (громадська організація або громадська спілка) зі статусом юридичної особи, єдиним видом діяльності якої є виконання завдань і функцій, визначених статтею 12 цього Закону.
В той же час згідно з положеннями частини другої статті 5 Закону № 2415-VIII принципами діяльності організацій колективного управління є ефективне управління - організації колективного управління забезпечують збирання, розподіл та виплату доходу від прав правовласникам у найбільш швидкий, ефективний і точний спосіб та лише з обґрунтованими витратами.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2415-VIII організації колективного управління від свого імені та в інтересах правовласників здійснюють такі функції: 1) укладають із користувачами договори про надання дозволу на використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та договори про виплату винагороди (відрахувань) за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав; 3) збирають, розподіляють та виплачують дохід від прав правовласникам; 4) звертаються до суду від імені правовласників за захистом їхніх майнових прав відповідно до статутних повноважень та доручення правовласників, вчиняють інші дії, передбачені законодавством та дорученням правовласників, необхідні для захисту майнових прав правовласників, в інтересах яких діє організація; 5) забезпечують ведення реєстру правовласників, реєстру об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, майновими правами щодо яких управляє організація; 6) здійснюють моніторинг правомірності використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав згідно зі сферами управління правами, щодо яких зареєстровано організацію, та щодо об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, майнові права на які передані їй в управління.
Так, зі змісту частини п`ятої статті 12 Закону № 2415-VIII вбачається, що розширене колективне управління поширюється на всю територію України та здійснюється щодо майнових прав усіх правовласників за відповідною категорією у сферах, щодо яких акредитовано організацію, у тому числі тих, що не укладали договір про управління об`єктами авторського права і (або) суміжних прав з акредитованою організацією, незалежно від обраного такими правовласниками способу управління належними їм правами.
Отже, системний аналіз зазначених вище норм в сукупності дає підстави дійти висновку, що організація колективного управління може здійснювати управління майновими правами її членів у межах визначених автором (автор визначає конкретні майнові права для управління які вносяться у відповідний каталог), а розширене колективне управління, у свою чергу, надає право організації колективного управління управляти майновими правами членів організації без включення їх у відповідні каталоги (крім випадків вилучення майнових прав автором).
Таким чином, Позивач, як акредитована організація колективного управління не обмежена у здійсненні повноважень на звернення до суду з позовом від власного імені, однак у разі порушення її прав у правовідносинах у яких вона є стороною .
Водночас, слід відрізняти право на управління майновими правами та право правовласника щодо розпорядження майновими правами. 
Право на колективне управління майновими правами суб`єктів суміжних прав не слід ототожнювати із правами самого суб`єкта суміжних прав, включаючи право на розпорядження ними, яке виникає і здійснюється відповідно до цивільного права та Закону України “Про авторське право і суміжні права”. Набуття організацією колективного управління на підставі положень Закону України “Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав” прав на здійснення функцій з управління не призводить до виникнення у такої організації майнових суміжних прав на відповідні об`єкти суміжних прав.
Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, Позивачем заявлено вимоги саме про стягнення збитків, які мотивовано тим, що внаслідок ухилення Відповідача від укладення договору щодо використання об`єктів суміжних прав з Позивачем як акредитованою організацією колективного управління у відповідній сфері останнім недоотримано суму виплати (роялті).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.
Підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком неотримання позивачем доходу, на який він розраховував (постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 квітня 2018 року у справі №921/377/14-г/7).
Судом першої інстанції звернуто увагу на безпідставне обґрунтування Позивачем своїх вимог вищенаведеною нормою ст. 22 ЦК України, оскільки він не є суб`єктом, який поніс збитки, а є особою, яка виступає на захист правовласників-виробників фонограм і зафіксованих у них виконань.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції зазначив про вихід ним за межі позовних вимог, визначивши частково  стягнуту суму  в розмірі 105 100,00 грн. як неотриману винагороду (роялті) за використання суміжних прав (музичних творів), збирання якої забезпечує організація колективного управління в межах відповідної акредитації та шляхом укладання відповідних договорів, згідно до вимог ч. 3 ст. 20 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав».
Разом з тим, за змістом частини першої наведеної норми, збирання винагороди (відрахувань) здійснюється організаціями колективного управління на підставі та в межах повноважень, отриманих від правовласників і (або) організацій колективного управління, і (або) аналогічних іноземних організацій на підставі договорів, укладених у письмовій (електронній) формі, або встановлених цим Законом.
Отже з урахуванням відсутності між сторонами відповідного договору, змісту позовних вимог, викладених Позивачем в позовній заяві, підставу яких він обґрунтовує фактом неправомірного використання Відповідачем об`єктів суміжних прав без відповідного дозволу, внаслідок чого вимагає стягнути неотриману винагороду (роялті), судова колегія вважає визначений Позивачем предмет позову таким, що підпадає під ознаки п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України.
Доводи суду першої інстанції про вихід ним за межі позовних вимог є безпідставними, оскільки суд лише не погодився з наведеним Позивачем правовим обґрунтуванням позову та змінив найменування його предмету. 
Відповідно до положень статті 5 Закону № 2415-VIII основним принципом організацій колективного управління, у тому числі і позивача є ефективне управління, яке полягає у збиранні, розподілі та виплаті доходу від прав правовласникам у найбільш швидкий, ефективний і точний спосіб.
Аналіз чинного законодавства, яке регулює діяльність організацій колективного управління свідчить про те, що принцип діяльності Позивача полягає, зокрема, в неухильному дотриманні інтересів правовласників - організації колективного управління зобов`язані діяти найкращим чином в інтересах правовласників, ефективно збирати, розподіляти і виплачувати дохід від прав, не покладати на правовласників жодних зобов`язань, які не є об`єктивно необхідними для захисту їхніх прав та інтересів і для ефективного управління їхніми майновими правами. 
В контексті наведеного вище, Позивач фактично не є отримувачем доходів, а має повноваження діяти в інтересах всіх правовласників та має лише невиключне право здійснювати на колективній основі збір і розподілення винагороди (роялті) в повному обсязі.
Так, відповідно до матеріалів справи, Позивач звернувся до господарського суду з позовом про відшкодування збитків у своїх інтересах та на захист своїх прав. Однак, враховуючи, що винагороду повинні отримувати власники виключних майнових прав на об`єкти суміжних прав, збитки, про стягнення яких просить Позивач, є доходом саме правовласників, а не організації колективного управління.
Оскільки Позивач фактично є збирачем винагороди (роялті) і такі кошти не є доходом Позивача, суд першої інстанції дійшов не правомірного висновку, що вказані кошти (винагорода) є недоотриманим прибутком саме Позивача.
За таких підстав суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що Позивач має право на стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки не врахував, що організація колективного управління в межах повноважень наданих їй статтею 12 Закону № 2415-VIII звертається до суду від імені правовласників за захистом їхніх майнових прав відповідно до статутних повноважень та доручення правовласників, а винагорода (роялті) не є доходом Позивача та відповідно не може бути недоотриманим прибутком організації, а отже не є збитками понесеними відповідною організацією, що є достатньою підставою для  відмови в задоволенні позовних вимог.
При цьому судова колегія спирається на правову позицію Верховного Суду, що викладена ним в постановах від 26 січня 2021 року у справі №904/951/20 та від 22 лютого 2021 року у справі №910/18772/19, прийнятих у спорах з аналогічних правовідносин та за участю одного й того ж Позивача.
За таких підстав колегія судів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 105 100, 00 грн. неотриманої винагороди (роялті) за використання суміжних прав (музичних творів) є помилковим та таким, що прийнято внаслідок не з`ясування обставин, що мають значення для справи.
У зв`язку з тим, що під час розгляду справи не встановлено порушення права  Позивача, за захистом якого він звернувся до суду, колегія суддів зазначає про юридичну недоцільність надання правової оцінки іншим доводам Відповідача зазначеним в  апеляційній скарзі на рішення господарського суду Харківської області від 18.11.2020 року у справі №922/2568/20  в частині незгоди з задоволенням позовних вимог.
Разом з тим, вимоги апеляційної скарги містять незгоду з рішенням суду в повному обсязі, тому числі, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення решти суми в розмірі 103 550,00 грн., проте конкретних доводів в цій частині апеляційна скарга не містить.
Судовою колегією досліджено законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні  позовних вимог, яку суд обґрунтував посиланням на пункт 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", за змістом якого мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, а застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виплата згаданої винагороди підпадає під ознаки "інших виплат", про які йдеться у наведеному положенні Закону, суд врахував встановлений розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб 2 102,00 грн з 1 січня 2020 року, внаслідок чого обґрунтовано відмовив в задоволенні решти позовних вимог в розмірі 103 550,00 грн.
Будь-яких порушень вимог матеріального права при цьому з боку суду першої інстанції судовою колегію не встановлено, отже підстави до скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог відсутні.
Щодо вимог апеляційної скарги Відповідача, про скасування додаткового рішення господарського суду від Харківської області від 04.12.2020 року у справі №922/2568/20, колегія суддів зазначає наступне.
Додатковим рішенням господарського суду від Харківської області від 04.12.2020 року у справі №922/2568/20, яке було прийнято на підставі поданих Позивачем та Відповідачем заяв про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, заяви сторін по справі задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 6 331,32 грн. витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Вищезазначене додаткове рішення мотивовано тим, що рішенням господарського суду Харківської області від 18.11.2020 року у справі №922/2568/20 позовні вимоги Позивача задоволені частково, в сумі 105 100, 00  грн., тому  суд в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати у справі розподілив на сторони пропорційно задоволеним вимогам.
Колегія суддів зазначає, що оскільки спірне додаткове рішення відповідно до приписів ст. 244 ГПК України, є взаємозалежним та похідним від основного рішення у справі, воно також підлягає скасуванню, оскільки судовою колегією здійснюється інший розподіл судових витрат.
За таких підстав апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Мені б м`яса” м.Харків підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду Харківської області від 18.11.2020 року у справі №922/2568/20 підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог Позивача до Відповідача про стягнення з останнього на користь Позивача 105 100, 00 грн. неотриманої винагороди (роялті) за використання суміжних прав (музичних творів) та розподілу судових витрат на підставі п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України через неповне з`ясування судом обставин справи.
В скасованій частині слід прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Громадської спілки “Українська ліга авторських та суміжних прав” с.Софіївська Борщагівка, Київська область до Товариства з обмеженою відповідальністю “Мені б м`яса” м. Харків - відмовити.
Рішення господарського суду Харківської області від 18.11.2020 року у справі №922/2568/20  в іншій частині слід залишити без змін.
На підставі ст. 129 ГПК України, колегія суддів вважає за необхідне покласти судові витрати в суді першої інстанції на Позивача, стягнувши з нього на користь Відповідача понесені останнім  витрати на професійну правничу допомогу в сумі 17 430, 75 грн., розмір та обсяг яких Позивачем не заперечувався. 
Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги слід покласти на сторони пропорційно задоволеним апеляційним вимогам, стягнувши з Позивача на користь Відповідача  2 364,75 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Мені б м`яса” м. Харків  на рішення господарського суду Харківської області від 18.11.2020 року у справі №922/2568/20 та на додаткове рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2020 року у справі №922/2568/20 – задовольнити частково.
Рішення господарського суду Харківської області від 18.11.2020 року у справі №922/2568/20 скасувати в частині задоволення позовних вимог Громадської спілки “Українська ліга авторських та суміжних прав” с.Софіївська Борщагівка, Київська область до Товариства з обмеженою відповідальністю “Мені б м`яса” м.Харків про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Мені б м`яса” м.Харків на користь Громадської спілки “Українська ліга авторських та суміжних прав” с.Софіївська Борщагівка, Київська область 105 100, 00 грн. неотриманої винагороди (роялті) за використання суміжних прав (музичних творів) та розподілу судових витрат.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Громадської спілки “Українська ліга авторських та суміжних прав” с.Софіївська Борщагівка, Київська область до Товариства з обмеженою відповідальністю “Мені б м`яса” м. Харків відмовити.
В частині відмови в задоволенні позовних вимог Громадської спілки “Українська ліга авторських та суміжних прав” с.Софіївська Борщагівка, Київська область до Товариства з обмеженою відповідальністю “Мені б м`яса” м.Харків рішення господарського суду Харківської області від 18.11.2020 року у справі №922/2568/20 залишити без змін.
Судові витрати, понесені в суді першої інстанції - покласти на Позивача.
Додаткове рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2020 року у справі №922/2568/20 - скасувати.
Стягнути з Громадської спілки “Українська ліга авторських та суміжних прав” (02002, місто Київ, вулиця А. Аболмасова, будинок 5, група, ПРМ. 57, офіс 7, ідентифікаційний код юридичної особи 42502769) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мені б м`яса" (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 74, 1-й поверх, код ЄДРПОУ 42495940) 17 430,75 грн. витрат на правничу допомогу.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції - покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.
Стягнути з Громадської спілки “Українська ліга авторських та суміжних прав” (02002, місто Київ, вулиця А. Аболмасова, будинок 5, група, ПРМ. 57, офіс 7, ідентифікаційний код юридичної особи 42502769) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мені б м`яса" (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 74, 1-й поверх, код ЄДРПОУ 42495940) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 364,75 грн.
Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.
Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05.03.2021 

Головуючий суддя                                                       О.В. Стойка

Суддя                                                                              Д.О. Попков (з окремою думкою) 

Суддя                                                                              В.І. Пушай