Ухвала
Іменем України
 
15 березня 2021 року
м. Київ       
Справа № 676/6116/18
Провадження № 51-3301 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій,на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2020 рокузадоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження. 
Кримінальне провадження № 42018140400000102, відомості про яке 14 травня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2020 року — без змін.
У касаційній скарзі прокурор посилаючись істотні порушення вимог кримінального процесуального закону просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування вказує, що суд в порушення вимог ст. 419 КПК України, формально розглянув апеляційну скаргу прокурора, безпідставно і невмотивовано відхиливши її доводи та дійшов передчасного висновку про законність ухвали суду першої інстанції.
Зокрема, поза увагою суду залишився доводи прокурора про те, що:
- обвинувальний акт складено та затверджено 05 вересня 2018 року, тобто в межах строку досудового розслідування;
- поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисників на стадії завершення досудового розслідування та вручення обвинувального акту, була неналежною та направленою на затягування кримінального провадження;
- для оцінки дотримання розумних строків не враховано такий критерій, як процесуальна поведінка учасників кримінального провадження.
Окрім цього не погоджується та вважає безпідставними висновки суду про:
- те, що неправильний розрахунок судом першої інстанції дати закінчення досудового розслідування не впливає на висновок щодо недотримання стороною обвинувачення вимог ст. 219 КПК України при направленні до суду обвинувального акту;
- можливість постановлення ухвали про закриття кримінального провадження, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, під час підготовчого судового засідання, а не під час судового провадження.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для її задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За приписами ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Наведених вимог судом апеляційної інстанції дотримано в повному обсязі, оскільки переглядаючи провадження в апеляційному порядку, суд ретельно проаналізував доводи апеляційної скарги прокурора, які аналогічні доводам його касаційної скарги, належним чином їх перевірив, надав змістовні відповіді, з наведенням докладних мотивів постановленого рішення.
Так, відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Статтею 283 КПК України встановлено форми закінчення досудового розслідування, однією із яких є звернення до суду з обвинувальним актом.
З аналізу наведених правових норм слідує, що початок та кінець досудового розслідування закон пов`язує із вчиненням чітко визначеної процесуальної дії: початок - з моментом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а закінчення – зокрема, із направленням до суду обвинувального акту.
Згідно з вимогами ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений з підстав та в порядку, передбаченому КПК України.
Закінчення строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру, крім випадку повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, є підставою для закриття кримінального провадження (п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України). 
Як слідує зі змісту оскаржуваної ухвали, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України, щодо ОСОБА_4 внесені за № 42018140400000102 до ЄРДР 14 травня 2018 року.
17 травня 2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, яке не є злочином проти життя та здоров`я особи.
Постановою військового прокурора Хмельницького гарнізону від 10 липня 2018 року строк досудового розслідування продовжено до трьох місяців, тобто до 
17 серпня 2018 року.
15 серпня 2018 року старший слідчий СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 , у відповідності до ч. 1 ст. 290 КПК України, повідомив підозрюваного 
ОСОБА_4 та його захисників про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 серпня 2018 року встановлено строк для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування стороні захисту у даному кримінальному упровадженні до 03 вересня 2018 року.
При цьому, за приписами ч. 5 ст. 219 КПК України, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.
З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновків, що строк досудового розслідування закінчувався 17 серпня 2018 року, а 15 серпня 2018 року повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. В подальшому, після встановлення строку на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до 03 вересня 2018 року, залишок строку досудового розслідування становив 2 дні, а тому досудове розслідування у даному кримінальному провадженні повинно бути закінчено 05 вересня 2018 року, з чим погоджується колегія суддів Верховного Суду.
Натомість, як встановлено судами попередніх інстанції супровідний лист про направлення обвинувального акту до суду підготовлено 08 вересня 2018 року, а обвинувальний акт доставлено нарочно безпосередньо до суду 12 вересня 2018 року, що також підтверджено прокурором у судовому засіданні суду першої інстанції, тобто поза межами строку досудового розслідування.
На переконання суду касаційної інстанції, у даному випадку, моментом звернення до суду з обвинувальним актом є саме дата його надходження безпосередньо до суду, а не дата вказана у супровідному листі, оскільки такий обвинувальний акт було доставлено до суду нарочно.
Таким чином, встановивши факт порушення стороною обвинувачення строків досудового розслідування, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. 
При цьому, колегія суддів погоджується із судом апеляційної інстанції, що у даному кримінальному провадженні, неправильне визначення судом першої інстанції дати закінчення досудового розслідування не впливає на правильність висновків про звернення прокурора до суду з обвинувальним актом поза межами строку досудового розслідування, а тому доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.
Посилання у скарзі на складення та затвердження обвинувального акту в межах строку досудового розслідування є неспроможними, оскільки відповідно до вимог кримінального процесуального закону закінчення досудового розслідування пов`язано з вчиненням іншої процесуальної дії – звернення до суду з обвинувальним актом.
Також безпідставними є доводи касаційної скарги прокурора про відсутність у суду першої інстанції повноважень для закриття кримінального провадження, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, під час підготовчого судового засідання, з огляду на таке.
Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими обставинами.
Отже, підготовче судове засідання у суді першої інстанції є складовою судового провадження, під час якого суд вправі приймати рішення, віднесені до його компетенції на цій стадії судового процесу приписами ст. 314 КПК України.
Зокрема, частиною 3 вказаної статті передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити кримінальне провадження у випадку встановлення підстави передбаченої п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. 
Твердження у скарзі прокурора про те, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишена неналежна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисників, яка була направлена на затягування кримінального провадження, а також щодо не врахування цього при оцінці дотримання розумних строків, є непереконливими, оскільки чинним КПК України не передбачено можливості надавати оцінку на предмет «розумності» чітко визначеного законом процесуального строку.
Разом з цим, неналежна процесуальна поведінка обвинуваченого та його захисників, яка на думку прокурора була направлена на затягування кримінального провадження, не може бути підставою та виправданням недотримання строків досудового розслідування. При цьому, з метою дотримання строку досудового розслідування, прокурор міг вирішити це питання шляхом продовження таких строків у визначеному законом порядку, проте таким правом не скористався. 
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року щодо ОСОБА_4 . 
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3