Ухвала
 
29 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 447/1403/19
 
провадження № 61-1635ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Шиповича В.В.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки під час дорожньо-транспортної пригоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки під час дорожньо-транспортної пригоди.
 
Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 05 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Стягнуто солідарно з ПАТ "Страхове товариство "Гарантія" та ОСОБА_2 вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 - власнику автомобіля марки Citroen C-ELYSEE, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 30 червня 2016 в розмірі 248 965,533 грн.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року апеляційну скаргу ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» задоволено.
 
Заочне рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
У лютому 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк на усунення недоліків щодо, підтвердження поважності пропуску строку на касаційне оскарження, зазначення підстав касаційного оскарження.
 
У березні 2021 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 17 лютого 2021 року, які містять клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу. 
 
У своєму клопотанні заявник просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної постанови отримано 13 січня 2021 року, про що надає відповідні докази.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, вважаємо за можливе його поновити.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 328/2750/18, провадження № 61-13747св19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Також заявник вказує на порушення судом норм процесуального права, оскільки справу розглянуто за відсутності заявника, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
 
Керуючись статтями 390, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Задовольнити клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року.
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувати з Миколаївського районного суду Львівської області цивільну справу № 447/1403/19 за позовом  ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки під час дорожньо-транспортної пригоди.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 29 квітня 2021 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                               Н. Ю. Сакара
                                                                                                                   В. В. Шипович
                                                                                                                   О. М. Осіян