ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

20 січня 2021 року                                                                    м. Чернівці
справа № 725/702/20
провадження 22-ц/822/72/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.
секретар Тодоряк Г.Д.
розглянувши апеляційну скаргу скаргою  ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 28 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на квартиру
встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_2  звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно.
Позовні вимоги обґрунтовувала слідуючими обставинами.  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_4 та після її смерті відкрилась спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_1 . З метою прийняття спадщини після смерті сестри, вона звернулась до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г. з заявою про прийняття спадщини та їй стало відомо, що іншими спадкоємцями щодо майна покійної є відповідачі, які також звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини.
30.10.2019 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не надано доказів родинних відносин між нею та покійною ОСОБА_4 , а також наявні розбіжності в написані її прізвища та імені в різних документах.
Вказувала на те, що розбіжність трактування її прізвища та імені виникла внаслідок перекладу документів, виданих ще за часів СРСР, з російської мови на українську, на підтвердження чого додала до позовної заяви копії свідоцтва про народження, свідоцтва про одруження від 11.08.1963 року та від 17.11.1987 року, а також копію паспорта громадянина України.
Розбіжності в написані імені покійної сестри ОСОБА_4 також виникли внаслідок технічних помилок, які були допущені при реєстрації її шлюбу 13.02.1972 року, зокрема її дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » було вказане як « ОСОБА_6 », а ім`я « ОСОБА_7 » як « ОСОБА_7 », а після реєстрації шлюбу прізвище було змінене на « ОСОБА_8 », при цьому при видачі їй паспорта громадянина України 23.02.1999 року її ім`я у паспорті вже було зазначено як « ОСОБА_7 ».
За таких обставин, вважає, що при доведені факту родинних стосунків між нею та покійною ОСОБА_4 вона є спадкоємцем другої черги за законом належного останній майна, при цьому ОСОБА_3 - сину померлої та спадкоємцю першої черги за законом, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а ОСОБА_1 , який також звернувся до суду з заявою про прийняття спадщини, може бути лише спадкоємцем четвертої черги у випадку доведення ним факту родинних відносин із спадкодавцем.
Просила встановити, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , є сестрою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру, що розташована на 1 поверсі 5 поверхового будинку, загальною площею 53,60 кв.м., житловою площею 31,60 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на квартиру.
       Зазначав, що починаючи з квітня 2002 року по день смерті ОСОБА_4 вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. Спочатку вони проживали в квартирі, що належала ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_3 , оскільки в належній йому квартирі за адресою АДРЕСА_4 проживали його діти.
В подальшому, після того як його діти переїхали, він вирішив продати належну йому квартиру та придбати інше житло для їх спільного з ОСОБА_4 проживання, оскільки не бажав вкладати власні кошти в ремонт квартири, що належала ОСОБА_4 .
У червні 2004 року він придбав спірну квартиру, проте зареєстрував право власності на неї за ОСОБА_4 , оскільки на той момент перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , з якою не підтримував шлюбні відносини з 1996 року, натомість не бажав мати проблем майнового характеру при розірванні шлюбу з останньою, а тому за спільною домовленістю з ОСОБА_4 квартира АДРЕСА_1 оформлена на її ім`я з подальшою реєстрацією її місця проживання за вказаною адресою.
Зазначав, що він постійно проживав без реєстрації у спірній квартирі разом з ОСОБА_4 , ніс витрати по її утриманню, робив ремонт, встановлював лічильники, купував меблі та побутову техніку.
Крім того, посилався на те, що на підтвердження того факту, що зазначена квартира була придбана саме за його власні кошти вказує та обставина, що ОСОБА_4 після продажу нею своєї квартири зберігала гроші на депозиті у ВАТ КБ «Надра» згідно договору №24970004-Д від 21.09.2004 року та відповідних квитанцій. При цьому, ОСОБА_4 також систематично фінансово допомагала своєму синові ОСОБА_3 , який проживав в Російській Федерації та потребував матеріальної допомоги.
Вважає, що первісний позов ОСОБА_2 подано в інтересах її сина та невістки з метою отримання у власність спірної квартири, оминаючи першу чергу спадкування - сина ОСОБА_4 , про що свідчать обставини, які відбувались під час та після похорону ОСОБА_4 , зокрема конфлікт, який виник між ним та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , зникнення правовстановлюючих документів на квартиру та грошових коштів, факт отримання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 свідоцтва про смерть ОСОБА_4 у Стрілецько-кутській сільській раді, хоча остання померла на робочому місці в м.Чернівці, розмова в офісі адвоката під час якої йому пропонували грошові кошти за відмову від прав на спірну квартиру, а також чинили психологічний тиск.
Просив встановити факт, що він та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу; визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 , як таку що набута за його особисті кошти в червні 2004 року за час спільного проживання з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 28 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно - задоволено.
Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка с. Мамаївці, Кіцманського р-ну, Чернівецької області, є рідною сестрою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,60 кв.м., житловою площею 31,60 кв.м.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках на користь ОСОБА_2 судовий збір по 1464,70 грн. з кожного.
Зустрічний позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на квартиру - задоволено частково.
Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 18 жовтня 2018 року по 31 березня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн. за вимогу немайнового характеру та 2929,39 грн. за вимогу майнового характеру.
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на користь держави судовий збір по 210,20 грн. з кожного.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 28 жовтня 2020 року повністю і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на нерухоме майно задовольнити повністю. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає що рішення було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, має місце неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, висновки суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що судом першої інстанції зовсім не враховані свідчення свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які безперечно підтвердили той факт, що з моменту заселення у спірну квартиру ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , тобто з 2004 року, жили як подружжя, і ніхто із свідків навіть не знав про те, що вони не перебувають у шлюбі. Свідки підтвердили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 постійно вели спільний побут, утримували спільну квартиру, підтримували одне одного і піклувалися як подружжя.
Вказує на те, що у червні 2004 року витрачено його власні кошти на придбання квартири АДРЕСА_1 , а грошові кошти його дружини, які вона отримала пізніше, відповідно до банківських документів знаходились на вкладному рахунку ВАТ КБ «Надра», на протязі 2005 року де за умовами договору банку їй за грошовий вклад встановивши 9 відсотків річних.
Суд першої інстанції при дослідженні письмових доказів не надав оцінку, що всі комунальні послуги та всі витрати по веденню спільного господарства із ОСОБА_4 у спірній квартирі, здійснювалися виключно ним. Докази цього - це власноручні записи у оригіналах квитанції по сплаті комунальних послуг, які знаходяться в матеріалах справи, але судом не були дослідженні як докази по справі.
Окрім цього, абсолютно неправдивими є також покази свідка ОСОБА_11 , які були надані суду, про те, що документи на спірну квартиру померла ОСОБА_4 особисто передала ОСОБА_11 , оскільки ці документи були викрадені після смерті ОСОБА_4 з цього приводу він звертався до поліції і повідомляв про даний факт.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом 
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2004 року ОСОБА_4 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,60 кв.м., в тому числі житловою площею 31,60 кв.м. 
Право власності ОСОБА_4 на вказану квартиру зареєстроване у державному реєстрі відповідно до вимог чинного на момент набуття у власність вказаного майна законодавства, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. 
Зі змісту довідки приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р.Б. від 24.09.2019 року №85/01-16 вбачається, що вказаним нотаріусом 26.03.2004 року по реєстру за №2589 посвідчувався договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 співвласником якої являється ОСОБА_1 . 
Встановлено, що в спірній квартирі зареєстрованою була лише ОСОБА_4 , при цьому ОСОБА_1 зареєстрований за адресою с.Брусниця, Кіцманського району, Чернівецької області. За місцем реєстрації ОСОБА_1 не утримується худоба та птиця, не ведеться господарство, не обробляється земельна ділянка по вирощуванню сільськогосподарських культур, що підтверджується довідкою Брусницької сільської ради №1737 від 30.07.2020 року.
Натомість, відповідно до копії акту №1 від 26.05.2020 року, показів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , довідок ПП «Житлосервіс» від 13.07.2020 року №535, від 30.07.2020 року №590, ОСОБА_1 з 2004 року проживав без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_4 . 
Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, 26 лютого 1989 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_18 було зареєстровано шлюб, який між ними розірвано 18 жовтня 2018 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.
З копій матеріалів спадкової справи №18/2019 щодо майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулась сестра покійної - ОСОБА_2 , син покійної - ОСОБА_3 , а також ОСОБА_1 вказуючи на те, що він проживав із спадкодавцем однією сім`єю.
Судом встановлено, що постановами приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г. від 30.10.2019 року та від 30.11.2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про права на спадщину за законом на частину спірної квартири, що належала спадкодавцю, оскільки відсутня можливість підтвердити факт родинних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із спадкодавцем з огляду на розбіжності у написанні прізвища та імені спадкодавця, а також спадкоємців у різних документах.
Судом було досліджено в судовому засіданні копії свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданого 24.01.1948 року, відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_19 (свідоцтво видане російською мовою, де вказано ОСОБА_19 ), свідоцтва про одруження НОМЕР_3 , виданого 11.08.1963 року відповідно до якого 11 серпня 1963 року ОСОБА_19 вийшла заміж, змінила на « ОСОБА_20 » та її ім`я у вказаному свідоцтві зазначено « ОСОБА_21 », свідоцтва про одруження НОМЕР_4 , виданого 17.11.1987року відповідно до якого 17 листопада 1987 року ОСОБА_22 вдруге одружилася та змінила прізвище на « ОСОБА_23 ». Згідно паспорту громадянина України виданого 14.01.2000 року прізвище та ім`я позивача за первісним позовом зазначено « ОСОБА_24 ».
Також в судовому засіданні першої інстанції було досліджено копії наступних документів: свідоцтва про народження НОМЕР_5 , виданого 18.05.1951 року відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_25 , витягу із реєстру актів цивільного стану згідно якого 13 лютого 1972 року ОСОБА_25 зареєструвала шлюб, де її дошлюбне прізвище зазначено « ОСОБА_6 », а ім`я « ОСОБА_7 », після реєстрації шлюбу прізвище змінено на « ОСОБА_8 », копію паспорта громадянина України, де ім`я спадкодавця зазначено « ОСОБА_7 ».
Відповідно до копій свідоцтв про народження позивача за первісним позовом та спадкодавця, їх батьками вказані ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , а згідно витягу з погосподарської книги за 1961-1963 року ОСОБА_28 та ОСОБА_29 проживали разом з батьками в с. Стрілецький Кут Кіцманського району Чернівецької області.
З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцем першої черги за законом, який звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , є її син - ОСОБА_3 , натомість останньому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає в повній мірі.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи апелянта, що судом першої інстанції не повно встановлені всі обставини справи, не враховані всі докази, зокрема пояснення свідків, які підтвердили той факт, що з моменту заселення у спірну квартиру ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , тобто з 2004 року, жили як подружжя, вели спільний побут, утримували спільну квартиру, яка була придбана за його кошти, що є підставою для задоволення позову, є помилковими та спростовуються наступним. 
Відповідно до ст. 1, 2 та ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.
Згідно ч.1 ст. 74 ЦПК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Отже для застосування ст. 74 СК України, відносини, між особами які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу мають володіти такими ознаками:        відбуваються між чоловіком та жінкою; ці чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі; між ними склалися усталені відносини, характерні для подружжя.
Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень ст. 74 СК України, необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту не перебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 522/1252/14-ц (провадження № 61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19).
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
Такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 15 серпня 2019 року по справі № 588/350/15.
Судом встановлено, що спірне майно, зокрема, квартира розташована на 1 поверсі 5 поверхневого будинку, загальною площею 53,60 кв.м житловою площею 31,60 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 придбана покійною ОСОБА_4 у 2004 році.
Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, 26 лютого 1989 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_18 було зареєстровано шлюб, який ними розірвано лише 18 жовтня 2018 року.
Отже, за таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 до моменту розірвання шлюбу суперечить вимогам ст. 25 СК України, оскільки попередній шлюб ОСОБА_1 був розірваний лише 18.10.2018 року.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що зі змісту довідки приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р.Б. від 24.09.2019 року №85/01-16 вбачається, що вказаним нотаріусом 26.03.2004 року по реєстру за №2589 посвідчувався договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 співвласником якої являється ОСОБА_1 .
Отже, у квартирі за адресою АДРЕСА_5 ОСОБА_1 належала лише певна її частка, при цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вартості відчуженої ОСОБА_1 частки у вказаній квартирі, а також, що отриманні ним кошти були спрямовані саме на придбання спірної квартири.
Тягар доказування факту придбання за його особисті кошти квартири, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 , покладається саме на ОСОБА_1 , оскільки відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Натомість, останнім не надано достатніх доказів, які б своїй сукупності спростовували факт придбання ОСОБА_4 спірної квартири та підтверджували, що така квартира була придбана за його кошти. 
Відповідно до ч. ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 
Згідно ст. ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Судом першої інстанції встановлено, що з копій матеріалів спадкової справи №18/2019 щодо майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулась сестра покійної - ОСОБА_2 , син покійної - ОСОБА_3 , а також ОСОБА_1 вказуючи на те, що він проживав із спадкодавцем однією сім`єю.
У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Так, статтею 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
У відповідності до роз`яснень, які містяться п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
Встановлено, що покійна ОСОБА_4 за свого життя заповіту не складала, а тому в даному випадку спадкування відбувається за законом.
У відповідності до вимог ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).
У відповідності до вимог ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги за законом після смерті своєї сестри ОСОБА_4 , яка вчасно звернулась в органи нотаріату з заявою про прийняття спадщини, натомість реалізувати своє право на отримання спадкового майна не змогла через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій з підстав недоведеності факту її родинних відносин з спадкодавцем, який встановлений в рамках судового розгляду даного спору.
Не зважаючи на те, що ОСОБА_1 також звернувся в органи нотаріату з заявою про прийняття спадщини, останній не може спадкувати майно після смерті ОСОБА_4 з урахуванням ч. 2 ст. 1258 ЦК України відповідно до якої, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Таким чином, при наявності спадкоємця другої черги за законом, яка заявила про своє бажання прийняти спадщину, спадкоємці наступної черги, позбавленні можливості одержати право на спадкування.
Суд першої інстанції встановив всі обставини справи, повно та всебічно дослідив представлені сторонами докази, дав їм належну оцінку, визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами та зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позову  ОСОБА_2 та часткового задоволення зустрічного позову, врахувавши, що встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 до моменту розірвання його шлюбу суперечить вимогам ст.25 СК України, а також зробив правильний висновок про недоведеність факту придбання спірної квартири за особисті кошти ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги зводяться до непогодження з висновками суду першої інстанції, однак, їх не спростовують. 
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків  тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 29 січня 2020 року у справі № 367/4910/17-ц та від 02 березня 2020 року у справі № 370/27/16-ц.
Апеляційним судом встановлено, що обсяг наданих послуг та розмір витрат понесених  ОСОБА_2  на професійну правничу допомогу, яку надавала адвокат Поляк М.В. в суді апеляційної інстанції підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 28 жовтня 2019 року, звітом про надані послуги від 19.01.2021 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру про сплату 6867,60грн.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.
Враховуючи, що інша сторона не заперечувала, щодо стягнення витрат на правничу допомогу при розгляді апеляційної скарги, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6867,60грн. понесених судових витрат.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 28 жовтня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6867,60грн. понесених судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 25 січня 2021 року. 

Головуючий                                                         І.Б. Перепелюк
Судді                                                               Н.К. Височанська
  І.Н. Лисак