У Х В А Л А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 січня 2021 року                                                                              
м. Київ
 
провадження № 51-147ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
 
головуюча                               ОСОБА_1 ,
судді:                                          ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 17 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_4 та                     ОСОБА_5 про повернення апеляційної скарги,
 
в с т а н о в и в:
 
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про поновлення строку апеляційного оскарження вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_4 та                ОСОБА_5 , а апеляційну скаргу прокурора повернуто особі, яка її подала разом з усіма доданими до неї матеріалами.
У касаційній скарзі прокурором викладено вимогу про скасування вказаної ухвали та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додану до неї копію судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до частин 2 та 3 ст. 395 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Як убачається з оскаржуваного рішення суду, апеляційну скаргу на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прокурор подав 04 жовтня                 2020 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України), апеляційна скарга повертається, якщо вона подана  після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Як підставу для поновлення строку апеляційного оскарження прокурор зазначив те, що він був начальником місцевої прокуратури та здійснював нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у цій кримінальній справі, тому мав право на подання апеляційної скарги.
Одночасно зазначає, що його право на оскарження судового рішення не може бути порушено та обмежено внаслідок того, що інший прокурор ОСОБА_6 отримала своєчасно копію вироку та була обізнана про наслідки розгляду справи, а вищестоящий прокурор не подав скаргу.
Крім того, прокурор зазначає, що він з 12 травня 2020 року по 11 вересня                  2020 року виконував обов`язки прокурора відділу захисту прав дітей та протидії насильству прокуратури області, з 14 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року перебував на лікарняному, а з 01 жовтня 2020 року по 15 жовтня 2020 року перебував на стажуванні у Кіровоградській обласній прокуратурі у відділі захисту інтересів дітей та протидії насильству, тому з об`єктивних причин не міг подати апеляційну скаргу в межах строку апеляційного оскарження.
Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від                20 квітня 2017 року № 5-440кс(15)16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про поновлення процесуальних строків апеляційного оскарження вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5  зазначив, що оскаржуваний прокурором вирок суду першої інстанції був постановлений та проголошений                   27 серпня 2020 року і в той же день вручено копію вироку під розписку прокурору ОСОБА_6 , тому початком строку апеляційного оскарження вказаного вироку для прокурора є день його проголошення.
Доводи прокурора про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження вироку є безпідставними, оскільки під час розгляду судом першої інстанції державне обвинувачення підтримували два прокурори ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які були обізнані про наслідки розгляду справи, ОСОБА_6 отримала копію вироку, тому вони не були позбавлені можливості подати апеляційну скаргу на вказане судове рішення в межах строку апеляційного оскарження.
Крім того, в разі необхідності, апеляційну скаргу окрім прокурорів, які брали участь у розгляді справи, мав право подати прокурор вищестоящої прокуратури.
Посилання прокурора на те, що він, здійснюючи процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, був позбавлений можливості безпосередньо подати апеляційну скаргу в межах строку апеляційного оскарження судового рішення через перебування на лікарняному (з 14 вересня 2020 року по 30 вересня                        2020 року) не є підставою для поновлення вказаного строку, який розпочався з               28 серпня 2020 року. 
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду                         від 27 листопада 2019 року (провадження № 13-70кс19) всі прокурори, визначені у групі прокурорів для здійснення процесуального керівництва (за винятком старшого прокурора, на якого, крім іншого, покладається додаткове повноваження з керівництва діями інших прокурорів групи), є взаємозамінні та рівнозначні між собою в межах визначеного кримінального провадження. 
Повноваження прокурора (в т.ч. того, який входить у групу прокурорів) в межах конкретного кримінального провадження не припиняються і жодною нормою кримінального процесуального закону України не звужуються. Це випливає з самого визначення державного обвинувачення, яке міститься у пункті 3 частини першої статті 3 КПК України і полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Це право також підтверджується частиною шостою статті 393 та частиною шостою статті 425 КПК України, за якою апеляційну та касаційну скарги має право подати прокурор без конкретизації того, що це має бути саме той прокурор, який брав участь у судових засіданнях на попередніх інстанціях.
Отже, несвоєчасне подання прокурором апеляційної скарги у визначений законом строк не обумовлено об`єктивними причинами.
Таким чином, викладені в оскаржуваному рішенні суду мотиви повернення апеляційної скарги, є обґрунтованими. Свої висновки з цих питань, з якими погоджується колегія суддів, апеляційний суд належно обґрунтував.
Згідно з п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, а також із касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 17 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про повернення апеляційної скарги.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                            ОСОБА_3