ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 р.	Справа № 520/8054/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 19.08.20 року по справі № 520/8054/2020
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Головного управління Національної поліції в Харківській області                  
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області з приводу не внесення до наказу №53 о/с від 03.03.2020 відомостей відносно нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 20 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік та відносно не внесення відомостей до того ж наказу щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 5 днів додаткової відпустки за 2019 рік; 
- зобов`язати внести відомості до наказу №53 о/с від 03.03.2020 відносно нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 20 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік та відносно нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 5 днів додаткової відпустки за 2019 рік; 
- визнати протиправними дій Головного управління Національної поліції в Харківській області з приводу невиплати при звільненні грошової компенсації за 20 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік та грошової компенсації за невикористані 5 днів додаткової відпустки за 2019 рік; 
- зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористанні 20 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік та грошову компенсацію за невикористані 5 днів додаткової відпустки за 2019 рік, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби;
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо затримки розрахунку при звільненні; 
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період 03.03.2020-27.03.2020; 
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області з приводу не нарахування та не здійснення доплати за несення служби в нічний час за період служби 11.01.2014-03.03.2020, за 504 години служби в нічний час;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та здійснити виплату доплати за несення служби в нічний час із розрахунку 504 годин служби в нічний час, за період служби 11.01.2014-03.03.2020.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що під час звільнення Головним управлінням Національної поліції в Харківській області не було проведено повного розрахунку з позивачем за невикористані відпустки минулого року та службу у нічний час у зв`язку із чим були неправильного оформлені документи на звільнення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області з приводу неоплати часу служби ОСОБА_1 у нічний час за період 07.11.2015- 03.03.2020 із розрахунку 368 годин.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та здійснити виплату доплати за несення служби в нічний час ОСОБА_1  за період 07.11.2015-03.03.2020 із розрахунку 368 годин.
Позов у решті вимог залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд змінити оскаржуване рішення в частині визначення 368 годин несення ОСОБА_1 служби у нічний час за період 07.11.2015 - 03.03.2020, замість 276 годин, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача. 
14.01.2021 від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як свідчать матеріали справи, позивач у період 15.08.2009-06.11.2015 проходив публічну службу в органах внутрішніх справ України, а у період 07.11.2015-03.03.2020 у лавах Національної поліції України.
03.03.2020 позивач звільнений зі служби за власним бажанням на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" з посади старшого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області у спеціальному званні капітана поліції із показником вислуги років 10 р. 6 м. 17 д.
Зі змісту адміністративного позову встановлено, що під час служби в Національній поліції України заявнику не проводилась оплата служби у нічний час, а також під час звільнення заявникові не виплачувалась грошова компенсації за невикористані відпустки попередніх (минулих) років.
Не погодившись з повнотою розрахунку при звільненні зі служби в Національній поліції України, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Правовідносини з приводу проходження публічної служби в поліції врегульовані, зокрема, положеннями Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України затверджений Законом України від 15.03.2018   №2337-VIII(надалі - Статут), Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про відпустки».
Згідно з ст. 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні норми закріплені в ч. 1 ст. 24 Закону України “Про відпустки”, а саме у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Проте, правовідносини з приводу проходження публічної служби в поліції і грошового забезпечення поліцейських врегульовані, насамперед, приписами Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідно до ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. За поліцейськими, які тимчасово проходять службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України. Поліцейські, відряджені до інших органів державної влади, установ, організацій та прикомандировані відповідно до цього Закону, отримують грошове забезпечення, враховуючи посадовий оклад за посадою, яку вони займають в органі, установі чи організації, до якої вони відряджені, а також інші види грошового забезпечення, визначені цим Законом. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260; надалі - Порядок №260), пунктом 3 якого встановлено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
   Згідно з п. 8 розділу ІІІ Порядку №260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
   Тобто, питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським, які звільняються, врегульовані саме нормами п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260, які є спеціальними за своєю правовою природою.
За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Таким чином, на підставі п.8 розділу ІІІ Порядку № 260, виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції.
З урахуванням того, що позивач   звільнений з поліції у 2020 році, отже суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що підстави для виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки попередніх (минулих) років у спірних правовідносинах відсутні.
Аналогічна правова позиція щодо виплати поліцейським після звільнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки за попередні звільненню роки висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2020 по справі №818/1276/17.
Відповідно до ст. 4 КАС України, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Враховуючи вказані вище висновки суду, позовні вимоги, що є похідними від вимоги про отримання грошової компенсації за невикористані відпустки попередніх (минулих) років також не підлягають задоволенню.
Надаючи оцінку позовним вимогам в частині оплати часу служби у нічний час, суд першої інстанції правомірно визначив, що відносини з приводу проходження служби у лавах Національної поліції України склались між учасниками справи лише з 07.11.2015, а відтак, усі вимоги стосовно попереднього до указаної календарної дати періоду часу є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.
Стосовно виплати середнього заробітку за час затримки у повному та остаточному розрахунку при звільненні (03.03.2020) за рахунок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні 27.03.2020, слід зазначити, що оскільки спеціальними актами права з приводу проходження служби у Національній поліції України не передбачено, ані порядку та умов проведення розрахунку із поліцейським при звільненні в частині платежів по складовим грошового забезпечення, ані будь-яких застережень з цього приводу, то на вказані правовідносини поширюються положення ст.47 КЗпП України, відповідно до яких власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу         він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.     
Згідно з     ст.117 КЗпП України,     в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в     статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до     рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012    у справі № 1-5/2012 за    статтею 47 КЗпП України    роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у     статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої     статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до висновків викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, в    постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, в постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №816/1640/17, в постанові Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №812/1259/17, компенсаційний характер запровадженого ст.117 КЗпП України заходу юридичної відповідальності вимагає застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності, що зумовлює необхідність урахування таких юридично факторів як: - розмір    простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші    обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника    та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, і у залежності від цих критеріїв допускає зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника.
Проте, у спірних правовідносинах має місце спеціальний випадок – виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у лавах Національної поліції України.
Відносно поліцейського момент здійснення згаданого платежу чітко та однозначно унормований приписами ст.102 Закону України "Про Національну поліцію", де вказано, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Тобто, законом прямо визначений момент виплати поліцейському одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби і таким моментом є період часу після звільнення зі служби.
Отже, у силу прямої вказівки закону відповідач дійсно не мав правових підстав та змоги провести виплату заявникові одноразової грошової допомоги при звільненні саме 03.03.2020, оскільки цей календарний день ще входить до періоду служби і тому не може бути кваліфікований як момент після звільнення.
Колізія між положеннями ст.47 КЗпП України та положеннями ст.102 Закону України "Про Національну поліцію" у випадку виплати колишньому поліцейському одноразової грошової допомоги при звільненні підлягає розв`язанню у спосіб віддання пріоритету спеціальній нормі права, тобто приписам ст.102 Закону України "Про Національну поліцію", з урахуванням чого, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині.
Враховуючи вказані вище висновки, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, відтак відсутні підстави для скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 в частині відмови в задоволенні позовних вимог.
Стосовно вимог апеляційної скарги відповідача в частині зміни рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 в частині визначення 368 годин несення ОСОБА_1 служби у нічний час за період 07.11.2015 - 03.03.2020, замість 276 годин, колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не оскаржується право позивача на отримання доплати за несення служби в нічний час ОСОБА_1 за період 07.11.2015-03.03.2020.
Відповідно до п. 11 розділу ІІ Порядку № 260, поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.
Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.
Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час.
Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час.
Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.
Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється керівником підрозділу, у якому проходить службу поліцейський, шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною в додатку 1 до цього Порядку та умов.
Відповідно до службової записки т.в.о. УОАЗОР ГУ НП в Харківській області від 06.07.2020 кількість чергувань позивача у 2015 році склала - 3; кількість чергувань у 2016 році - 11; кількість чергувань у 2017 році - 11; кількість чергувань у 2018 році - 9; кількість чергувань у 2019 році - 11; кількість чергувань у 2015 році - 1; а загалом -    46.
Колегія суддів звертає увагу, що під час прийняття рішення по справі судом першої інстанції не враховано положення п. 11 розділу ІІ Порядку № 260, відповідно до яких поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час.
Відтак, судом першої інстанції необґрунтовано включено до служби в нічний час перерву у 2 години, а тому обрахований показник добових чергувань відповідно до якого відповідач зобов`язаний нарахувати та здійснити виплату доплати за несення служби в нічний час ОСОБА_1 за період 07.11.2015 - 03.03.2020 є 276 годин (46 чергувань * 6 годин).
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.                        
З урахуванням того, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення суду в частині визначення 368 годин несення ОСОБА_1 служби у нічний час за період 07.11.2015 - 03.03.2020, замість 276 годин, порушено норми матеріального права, відтак наявні підстави для зміни рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 року у вказаній частині.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 року по справі №520/8054/2020 змінити в частині визначення 368 годин несення ОСОБА_1 служби у нічний час за період 07.11.2015 - 03.03.2020, замість 276 годин.
Прийняти постанову, якою визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області з приводу неоплати часу служби ОСОБА_1 у нічний час за період 07.11.2015 - 03.03.2020 із розрахунку 276 годин.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та здійснити виплату доплати за несення служби в нічний час ОСОБА_1 за період 07.11.2015 - 03.03.2020 із розрахунку 276 годин.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 по справі № 520/8054/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова	
Судді	   	Л.В. Мельнікова    А.О. Бегунц   	
Повний текст постанови складено  22.01.2021 року