Постанова                                                                                                
Іменем України
16 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 287/638/19
провадження № 51-5403км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю секретаря                                                                                                                           судового засідання           ОСОБА_4 ,                                                                    
прокурора                            ОСОБА_5 , 
засудженого                         ОСОБА_6 ,
захисника                            ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 03 травня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019060260000055, щодо
ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
уродженця та жителя  
АДРЕСА_1 , 
засудженого за ч. 2  ст. 121 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Олевського районного суду Житомирської області від 03 травня 2019 року ОСОБА_6  засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 4876 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 500 000 грн  на відшкодування моральної шкоди.
 
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 17 лютого 2019 року о 21:00, перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 у стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту з ОСОБА_9 , який  виник через відмову ОСОБА_6 надати гроші для придбання і розпиття спиртного, діючи умисно з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, завдав ОСОБА_9 удару кухонним ножем у ділянку лівого стегна, спричинивши потерпілому колото-різане поранення з ушкодженням великих магістральних судин, що ускладнилося гострою крововтратою, яке належить до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння, внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_2 настала смерть ОСОБА_9 .
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ставить вимогу про скасування судових рішень щодо нього, вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушення його права на захист. Вказує на те, що суд не дав належної оцінки доказам у кримінальному провадженні, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про його винуватість у вчиненні злочину, до якого він не причетний. Стверджує, що під час досудового розслідування обмовив себе через застосування фізичного та психічного тиску з боку працівників поліції та відсутність належного правового захисту. А саме звертає увагу на те, що слідчий експеримент за його участю був проведений у відсутність захисника. Вказує, що був позбавлений можливості повною мірою брати участь в судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки під час розгляду кримінального провадження в режимі відеоконференції не було організовано зв`язку належної якості, що, зокрема, перешкодило ставити питання учасникам судового розгляду, висловити свою думку щодо цивільного позову. Зазначає, що вказані порушення залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції.  
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений та захисник підтримали касаційну скаргу.
Прокурор вважав, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Положеннями ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412–414 КПК.
За змістом ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
Перевіркою матеріалів кримінального провадження за доводами касаційної скарги ОСОБА_6 судом касаційної інстанції встановлено, що під час судового розгляду були допущені такі порушення, що тягнуть скасування судових рішень.
Статтею 336 КПК визначено порядок проведення процесуальних дій у режимі відеоконференції під час судового провадження. Частиною 2 цієї статті передбачено, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, клопотання про проведення процесуальних дій у режимі відеоконференції було заявлене стороною обвинувачення. При цьому прокурор висловив прохання про проведення судового розгляду за дистанційною участю іншого учасника судового розгляду – обвинуваченого ОСОБА_6 .
Ухвалою від 19 квітня 2019 року суд задовольнив клопотання прокурора та прийняв рішення про проведення судового провадження в режимі відеоконференції за участю  ОСОБА_6 з установи виконання покарань.
При цьому суд залишив поза увагою те, що сам ОСОБА_6 не заявляв клопотання про свою участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, і не тільки не отримав його згоди на дистанційну участь, а й взагалі не з`ясував думки обвинуваченого з приводу можливості проведення судового провадження в режимі відеоконференції.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 336 КПК застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені цим Кодексом.
Як видно з відеозапису судового засідання, наявного у кримінальному провадженні, ці вимоги закону не були дотримані. Зокрема, на відео зафіксовано, що якість звуку була настільки низькою, що службова особа установи виконання покарань, у присутності якої ОСОБА_6 дистанційно брав участь у судовому засіданні, повідомила про це суду, однак і надалі не вдалося забезпечити належної якості звуку, проте судове засідання було продовжено. 
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що в цьому кримінальному провадженні судом не було забезпечено обвинуваченому можливості чути хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати процесуальні права та виконувати обов`язки. Отже, доводи ОСОБА_6 про те, що він під час судового засідання не міг погоджуватися із заявленим у кримінальному провадженні цивільним позовом, оскільки навіть не чув запитань, які йому ставилися, заслуговують на увагу. 
Відповідно до ч. 7 ст. 336 КПК хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксуються за допомогою технічних засобів відеозапису. Однак, не зважаючи на те, що судове провадження щодо ОСОБА_6 розглядалося в режимі відеоконференції, відеозапис проголошення вироку в матеріалах кримінального провадження відсутній. 
Слушними є й доводи засудженого про порушення його права на захист. Зокрема, з відеозапису судового засідання видно, що захисник ОСОБА_7 був у залі судових засідань, тобто ОСОБА_6 не мав можливості на конфіденційне спілкування із своїм захисником, однак його думки з цього питання суд не з`ясував.
Зазначені порушення  вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки  вони перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, і з огляду на ст. 409 КПК вони не можуть бути усунуті під час нового апеляційного розгляду, тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскаржені вирок та ухвала підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Під час нового розгляду суду необхідно врахувати вищенаведене, усунути зазначені порушення, крім того, дати оцінку доводам ОСОБА_6 щодо його непричетності до інкримінованого злочину, а також щодо порушення його права на захист під час досудового розслідування, та залежно від установленого ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
Крім того, вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження після скасування вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції, колегія суддів враховує, що касаційний розгляд здійснюється згідно з правилами розгляду в суді апеляційної інстанції з урахуванням певних особливостей (ст. 434 КПК). У свою чергу ст. 418 КПК передбачено, що суд апеляційної інстанції ухвалює рішення в порядку, визначеному статтями 368–380 цього Кодексу, який зобов`язує суд, серед іншого, вирішити питання про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Беручи до уваги мету застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яка передбачає досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК), з огляду на необхідність попередження ризику переховування ОСОБА_6 від суду під тиском тягаря можливого відбування покарання за вироком місцевого суду, враховуючи тяжкість злочину, а також те, що на момент постановлення вироку він утримувався під вартою за судовим рішенням, колегія суддів вважає за необхідне обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без зміни до вирішення цього питання судом першої інстанції, але не більше ніж на 60 діб.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 03 травня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Обраний раніше  ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без зміни до вирішення цього питання судом першої інстанції, але не більше ніж на 60 діб.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                          ОСОБА_3