УХВАЛА
про відкриття касаційного провадження
03 березня 2021 року  
м. Київ
справа №580/3689/19
провадження №К/9901/32926/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2020 у справі № 580/3689/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області щодо виготовлення та направлення до Пенсійного фонду України в Черкаській області повторної довідки «Про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції)» від 27.08.2018 № 2303001304;
- зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області відкликати із Пенсійного фонду України в Черкаській області довідку «Про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції)» від 27.08.2018 № 2303001304 та листа від 27.08.2018 року № 220/01, яким раніше видані довідки визнані недійсними.
Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 29.01.2020 позов ОСОБА_1 задовольнив.
Суд визнав протиправними дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області щодо виготовлення та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторної довідки «Про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції)» № 2303001304 від 27.08.2018.
Одночасно суд зобов`язав Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області відкликати із Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області довідку «Про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції)» від 27.08.2018 №2303001304 та лист 220/01 від 27.08.2018, яким раніше видані довідки визнані недійсними.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області оскаржило його в апеляційному порядку.
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 30.10.2020 задовольнив апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.
Апеляційний суд скасував рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29.01.2020, а в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
Не погодившись з таким судовим рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29.01.2020.
Верховний Суд ухвалою від 17.12.2020 залишив без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 та запропонував заявникові визначити та розкрити зміст підстав касаційного оскарження судових рішень, що передбачені приписами п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
На виконання вимог означеної ухвали скаржник надіслав до суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, до якої долучив уточнений примірник касаційної скарги та його копії відповідно до кількості учасників справи.
Отже, недолік касаційної скарги заявник усунув у строк, встановлений Верховним Судом.
Дослідивши зміст касаційної скарги ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження у справі з огляду на таке.
Приписами пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Цей принцип конкретизований у положеннях частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) та частини першої статті 328 КАС України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
Тому розв`язуючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд має з`ясувати, чи належить справа, що в ній подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.
Законодавець у КАС України встановив диференційований підхід до визначення категорій справ, які належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, за критерієм їхньої складності, виокремивши з-поміж них справи незначної складності, для яких з огляду на їхні змістовні ознаки встановлений особливий порядок судового розгляду, зокрема й щодо можливості касаційного оскарження судових рішень, ухвалених в таких справах.
У частині шостій статті 12 КАС України закріплено перелік справ, які для мети КАС України слід вважати справами незначної складності. Зокрема, положеннями пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Спір у цій справі виник через дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області щодо виготовлення та направлення до Пенсійного фонду України в Черкаській області повторної довідки «Про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції)» від 27.08.2018 № 2303001304. І з огляду на те, що предметом спору в цій справі є дії суб`єкта владних повноважень стосовно перерахунку пенсійного забезпечення, ця справа є саме справою незначної складності відповідно до вимог пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України.
Але на обґрунтування вимог касаційної скарги заявник покликається на те, що натепер у практиці Шостого апеляційного адміністративного суду сформовано два кардинально протилежні підходи щодо того, чи .входить посада, з якої позивач був звільнений зі служби в органах МВС України, до центрального апарату МВС України, і у зв`язку з чим чи може вона бути прирівняна до посад апарату Національної поліції.
Зокрема, як зазначає заявник, у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019 у справі № 580/446/19 сформульований висновок про те, що:
«.Як вбачається зі змісту вищезазначеного наказу, який був чинним станом на 31.12.2007 року, тобто на момент звільнення позивача з органів МВС, останній проходив службу на посаді у відділі внутрішньої безпеки в Черкаській області ВБ ГУБОЗ України, який не підпорядковувався УМВС України в Черкаській області.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано, що позивач проходив службу на посаді, яка відноситься до посад апарату МВС України, з огляду на виконувані функції, фактичне підпорядкування та місце вказаного підрозділу в структурі МВС України.
Цій посаді відповідає посада «Заступника начальника відділу» апарату Національної поліції, п. 21 розділ 1 Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що прирівнюються посадам поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 17.02.2017 № 138, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.03.2017 за № 348/30216.
Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача необхідно проводити з посадового окладу в розмірі 3800 грн. за посадою «Заступники начальника: відділу, чергової частини; начальник сектору» апарату Національної поліції, згідно з Додатком № 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988, яка відповідає посаді - «Заступника начальника відділу внутрішньої безпеки в Черкаській області - начальник відділення оперативного супроводження Служби ВБ ГУБОЗ МВС України».
Отже, на момент звільнення позивач проходив службу в центральному апараті МВС України, а тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що до нього має застосовуватись схема розмірів посадового окладу для поліцейських апарату Національної поліції, визначеного Додатком 3 до постанови № 988.». 
Водночас скаржник стверджує, що у справі за його позовом Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що «сукупність вказаних ознак вказує на те, що прирівняною до посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділення оперативного супроводження відділу внутрішньої безпеки в Черкаській області Служби внутрішньої безпеки ГУ БОЗ МВС України, з якої був звільнений позивач, є саме посада старшого оперуповноваженого ГУ НП, що передбачена розділом VII «Апарат головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, місті Севастополі та на залізницях» Переліку». Тобто, суд апеляційної інстанції в даній справі робить висновок про те, що посада, з якої позивач був звільнений зі служби в органах МВС України, не входила до центрального апарату МВС України, у зв`язку з чим не може бути прирівняна до посад апарату Національної поліції.
У цьому контексті колегія суддів зважає на те, що частиною третьою статті 125 Конституції України визначено конституційно-правовий статус Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України.
Тобто переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави.
Отже, завдання Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, насамперед, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у їхній процесуальній діяльності конкретної норми матеріального права, або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і в такий спосіб скерувати судову практику задля єдиного та правильного правозастосування (вказати напрям, у якому слід здійснювати реалізацію матеріальної чи, відповідно, використання процесуальної правової норми).
Навіть більше, забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється способом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Одним з механізмів забезпечення Верховним Судом єдності судової практики є можливість виняткового (екстраординарного) касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності, у тому разі, якщо заявник належно обґрунтує, що його касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України).
Суд касаційної інстанції встановив, що наведений заявником аргумент потребує ретельної перевірки та вивчення матеріалів справи, чого не можна виконати на стадії відкриття касаційного провадження. Тому колегія суддів дійшла висновку, що подана касаційна скарга може стосуватися питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і Верховний Суд, як виняток, здійснить касаційний перегляд судового рішення, ухваленого у цій справі.
За вимогами частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, з-поміж іншого, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі є аргументи скаржника щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права й наявність обставин, наведених у підпункті «а» пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Керуючись положеннями підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в:
1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2020 у справі № 580/3689/19.
2. Витребувати з Черкаського окружного адміністративного суду справу №    580/3689/19.
3. Надіслати особам, які беруть участь у справі, копії ухвали про відкриття касаційного провадження разом з копією касаційної скарги.
4. Установити десятиденний строк з моменту отримання учасниками справи цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу. Роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та долучених до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач                                                                                          А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб